ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/68/22  Номер провадження 22-ц/814/2219/22	Головуючий у 1-й інстанції Косик С.М.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.
суддів: Гальонкіна С.А., Хіль Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ»
на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 01 квітня 2022 року, у складі судді Косик С.М.
по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ», треті особи приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Деркач Інна Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» про визнання виконавчого напису № 134481, вчиненого 23.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» заборгованості за Кредитним договором № 1302/CV/07-ПК від 16.08.2007 року таким, що не підлягає виконанню.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що виконавчий напис нотаріуса вчинений з грубим порушенням чинного законодавства, зокрема, нотаріусу не надано всі необхідні документи, які свідчать про безспірність заборгованості, а також нотаріусу наданий кредитний договір, який не посвідчений нотаріально, у зв`язку з чим просить визнати виконавчий напис нотаріуса таким,що не підлягає виконанню.
Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 01 квітня 2022 року позов  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ», треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Деркач Інна Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 134481, вчинений 23.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, про стягнення з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» заборгованості за Кредитним договором № 1302/CV/07-ПК від 16.08.2007 року.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» на користь  ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 грн. та 496,20 грн.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» на користь  ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржило ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ», просило скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» про заміну правонаступником, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки 18.01.2022 року між ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» та ТОВ «ХОРН ХОФ ІНВЕСТ» було укладено договір № 1801/К-1 про відступлення прав вимоги, проте місцевий суд помилково відхилив клопотання відповідача про залучення правонаступника. 
Окрім того, ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» вказало, що розмір судових витрат на правничу правову допомогу, який стягнутий з них на користь позивача є завищеним, необґрунтованим та має неспівмірний розмір з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. 
Від представника ОСОБА_1 адвоката Цокало Т.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просила рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відзив мотивовано тим, що предметом спору у даній справі було визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису № 219562 від 23.06.2021 про стягнення заборгованості в розмірі 29919,91 грн. з позивача ОСОБА_1 на користь ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ», а не ТОВ «ХОРН ХОФ ІНВЕСТ». Вказала, що оскільки виконавчий напис є виконавчим документом, а за договором № 1801/К-1 про відступлення прав вимоги, укладеного 18 січня 2022 року змінився стягувач, то ТОВ «ХОРН ХОФ ІНВЕСТ» повинен змінити сторону стягувача у виконавчому провадженні за ВП № 67932724 від 17.12.2021 через подання заяви до суду з відповідним доказами. Враховуючи, що ТОВ «ХОРН ХОФ ІНВЕСТ» вищевказаних дій не вчинив, а у ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» відсутнє право щодо заміни відповідача у даній справі, тому ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» є належним відповідачем.
Окрім того, вказала, що розмір судових витрат на правову допомогу, яка була надана ОСОБА_1 в суді першої інстанції є обґрунтованою та реальною, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Також, просила стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 2000 грн. 
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 23.06.2021 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович вчинив виконавчий напис № 13265 про стягнення з  ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором № 1302/CV/07-ПК від 16.08.2007 року, укладеним з Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», право вимоги за яким було відступлено до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП», відповідно до Договору № GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги від 05.08.2020 року, право вимоги за яким перейшло до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ», на підставі договору про відступлення права вимоги № GL48N718070_blank_06 dsl 14/04/2021, заборгованості за період з 10.02.2019 по 22.06.2021, яка складається із простроченної заборгованості за сумою кредиту 6389,73 грн.; 23480,19 грн. - простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Також стягнута плата за виконавчий напис нотаріуса в розмірі 500,00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню 29919,91 грн.
27 вересня 2021 року ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» звернулося з заявою до приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Деркач Інни Володимирівни про примусове виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса (а.с. 22).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Деркач І.В. від 17.12.2021 відкрито виконавче провадження № 67932724 з виконання вказаного вище виконавчого напису нотаріуса (а.с. 23).
Місцевий суд, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 прийшов до висновку, про наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року  № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).
Положеннями статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій  визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.
Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (стаття 88 Закону України «Про нотаріат», пункти 1, 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій).
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат»  захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19) зазначено, що, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.
Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).
У постанові Верховного Суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимога про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню».
Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.
Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Зазначене узгоджується з висновком щодо застосування норм права, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 та від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц наголосила на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). 
Як вірно встановлено місцевим судом, нотаріусом не було дотримано умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, тому позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. 
Доводи апеляційної скарги, щодо заміни ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» правонаступником ТОВ «ХОРН ХОФ ІНВЕСТ» колегія суддів відхиляє з наступних підстав.
Cуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини 1 та 3 статті 13 ЦПК України).
Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Згідно ст. 55 ч. 1 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
У відповідності до ст. 77 ч. 2 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Об`єктом дослідження в справі є виконавчий напис і предмет доказування охоплюється колом питань щодо правомірності вчинення саме виконавчого напису.
Питання щодо заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, її розмір, складові, на користь кого підлягає сплаті тощо у межах даної справи не входить до предмета доказування
Згідно зі статтею 175  ЦПК  України позивач формулює позовні вимоги і зобов`язаний зазначити належний склад відповідачів у позові, а суд згідно вимог пункту 4 частини другої статті  197  ЦПК  України - уточнити склад осіб, які беруть участь у справі.
За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Тлумачення статті  51  ЦПК  України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.
У постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 519/77/18 та від 15 квітня 2020 року у справі № 474/106/18 зазначено, що справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.
Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
Як вбачається з оскаржуваного позивачем виконавчого напису № 219562 від 23 червня 2021 року, саме ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» зверталося до  приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. за виконавчим написом щодо стягнення заборгованості з   ОСОБА_1   у розмірі 29919,91 грн.
Оспорюваний виконавчий напис був вчинений на користь ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ».
Будь яких прав чи обов`язків ТОВ «ХОРН ХОФ ІНВЕСТ» за виконавчим написом не отримало.
Окрім того, саме ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» зверталося до приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Деркач І.В. з заявою про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса ( а.с. 22).
За таких обставин, ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» є належним відповідачем у даній справі.
Апеляційна скарга ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» в частині зменшення витрат на правову допомогу, надану в суді першої інстанції, не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
За положеннями пункту 4 частини першої статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19 зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З урахуванням наведеного суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Види судових витрат, порядок їхньої оплати, розподілу, зменшення розміру тощо встановлено главою 8 ЦПК України.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як вбачається з матеріалів справи, сторона позивача до позовної заяви надала всі докази витрат правничої допомоги, зокрема: договір № 382/21-12-2021 про надання правничої (правової) допомоги від 21.12.2021 укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Цокало Т.М. (а.с. 14-15), детальний опис робіт (наданих послуг) на підставі договору № 382/21-12-2021 про надання правничої допомоги від 21.12.2021 (а.с. 29), акт приймання-передачі наданої правової допомоги № 1 від 01.02.2022 (а.с. 31), квитанцію № 382 від 31.01.2022 про оплату ОСОБА_1 гонорару у сумі 8000 грн. (а.с. 30).
Будь яких клопотань від ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката до місцевого суду подано не було.
Таким чином, місцевий суд на підставі наявних в матеріалах справи доказів, враховуючи задоволення позовних вимог ОСОБА_1 прийшов до обгрунтованого висновку про стягнення з ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн., який є реальним та документально підтвердженим.
Доводи апеляційної скарги не спростовують неспівмірність даних витрат та, відповідно, незаконність рішення місцевого суду в даній частині.
Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення судових витрат.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Цокало Т.М. прохала стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 2000 грн. На підтвердження наданих послуг було долучено договір № 382/21-12-2021 про надання правничої допомоги від 21.12.2021, детальний опис робіт (наданих послуг) на підставі договору № 382/21-12-2021 про надання правничої допомоги від 08.08.2022, акт приймання-передачі наданої правової допомоги № 2 від 08.08.2022, квитанцію № 382-1 від 07.08.2022 про оплату ОСОБА_1 гонорару у сумі 2000 грн.
З огляду на зазначене, враховуючи фактичний обсяг наданих позивачу юридичних послуг, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), колегія суддів, вважає обґрунтованими вимоги представника  ОСОБА_1   адвоката Цокало  Т.М про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу понесених у суді апеляційної інстанції у розмірі 2000 грн., які відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ». 
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» залишити без задоволення.
Рішення   Машівського районного суду Полтавської області від 01 квітня 2022 року залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:                                                         О.Ю. Кузнєцова

Судді: С.А. Гальонкін

Л.М. Хіль