РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2022 року 
м. Рівне

Справа № 949/1528/21
Провадження № 22-ц/4815/1213/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді        Майданіка В.В.,
суддів:        Вейтас І.В.,
                                Ковальчук Н.М.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м. Рівне цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Дубровицького районного суду Рівненської області від 07 червня 2022 року, у складі судді Отупор К.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину удаваним, 

В С Т А Н О В И В : 

22 листопада 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до  ОСОБА_2 , в якому просив визнати договір позики № 2-12/04/2020 від 12 квітня 2020 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину – договору новації боргу, що виник внаслідок невиконання договору позики № 1-19 від 12 квітня 2019 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Позов обґрунтований наступним.
Впродовж тривалого часу ним, позивачем, здійснювалася господарська діяльність з роздрібної торгівлі товарами широкого вжитку на ринку "Дикого" в м. Рівне.
З метою поповнення обігових коштів, 12 квітня 2019 року він одержав у борг від відповідача грошові кошти в сумі 60 000,00 доларів США на підставі договору позики № 1/19, укладеного у простій письмовій формі. Договір було укладено на 12 місяців з кінцевим строком повернення – до 12 квітня 2020 року, зі сплатою 5% на місяць.
Протягом 2019-2020 років його підприємницька діяльність була зупинена, внаслідок чого він залишився без будь-якого доходу.
В перших числах квітня 2020 року він погодився на пропозицію кредитора про зміну форми погашення заборгованості шляхом збільшення тіла позики за рахунок капіталізації відсотків. А тому 12 квітня 2020 року між ним та відповідачем був укладений новий договір позики № 2-1204/2020, відповідно до якого в позичальника виник обов`язок сплатити кредитору суму боргу в розмірі 85 527,00 доларів США впродовж наступних 110-ти місяців, до 12 червня 2029 року. Позика була надана на платній основі з розрахунку 1% в місяць від залишку заборгованості.
Починаючи з 12 травня 2020 року він виконує взяті на себе зобов`язання.
Пунктом 4.1. договору позики від 12.04.2020 року встановлено, що підтвердженням факту отримання суми позики є підписання сторонами цього договору та підписання акту прийому-передачі грошових коштів за цим договором. Однак, жодних актів прийому-передачі грошових коштів за договором від 12.04.2020 року ним не підписувалось, адже жодних коштів за вказаним договором ним не отримувалось.
Сума позики за даним договором визначалась ними, виходячи з фактичної заборгованості за договором № 1/19 від 12.04.2019 року.
Отже, договір від 12.04.2020 року за своєю природою був договором новації боргу, який включав в себе зміну розміру заборгованості шляхом капіталізації заборгованості за нарахованими і не сплаченими відсотками до заборгованості за тілом кредиту зі сформованої таким чином суми заборгованості з розстроченням платежів на 110 місяців та зміною відсоткової ставки за фактичне користування позикою.
У даній ситуації існують два договори: один – удаваний (в їхньому випадку договір позики від 12.04.2020 року), а інший – той, який сторони дійсно мали на увазі (договір новації боргу). Таким чином, удаваний правочин своєю формою прикриває реальний правочин.
Як висновок, договір позики № 2-12/04/2020 від 12.04.2020 року, укладений між сторонами, вчинено для приховання договору новації боргу, який виник внаслідок невиконання умов договору позики від 12.04.2019 року.
Проте, станом на сьогоднішній день відповідач даний факт не визнає, стверджуючи про існування двох боргових зобов`язань, тим самим фактично збільшуючи суму боргу вдвічі. Внаслідок цього постала загроза безпідставного стягнення неіснуючого боргу.

       Оскаржуваною ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 07 червня 2022 року провадження у цій справі було зупинено до набрання законної сили рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі №569/12425/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики, пені та 3% річних та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи на стороні позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання зобов`язань припиненими.

У своїй апеляційній скарзі позивач  ОСОБА_1 просить вказану ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права. 
Зокрема, вказав, що суд не звернув увагу на те, що саме обставини, встановлені у цій справі № 949/1528/21, можуть бути преюдиційними для вирішення справи № 569/12425/21, а не навпаки, адже предметом у цій справі є визнання договору позики від 12.04.2020р. удаваним правочином, вчиненим з метою приховання договору новації боргу, що виник внаслідок невиконання договору позики від 12.04.2019 року. Суд не мотивував, які саме факти, встановлені в іншій справі, будуть мати преюдиційне значення для цієї справи, та в чому полягає неможливість самостійного встановлення судом обставин, що мають значення для правильного вирішення спору у цій справі. Тобто суд не обґрунтував об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи № 569/12425/21.

Заслухавши доповідача, перевіривши відповідність ухвали вимогам процесуального закону, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом 22 листопада 2021 року (а.с.1-6). 

20 січня 2022 року до суду подано клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №569/12425/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення солідарно заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання зобов`язань припиненими (а.с.89).

Клопотання, з посиланням на п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, мотивоване наступним.
За обставинами цієї справи ОСОБА_1 вважає, що договір позики 2-12/04/2020 від 12 квітня 2020 року за своєю природою був договором новації боргу та вчинено для приховання договору новації боргу, який виник внаслідок невиконання умов договору позики №1/19 від 12 квітня 2019 року, а тому є удаваним правочином. 
При цьому, у провадженні Рівненського міського суду перебуває справа №569/12425/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики №1/19 від 12 квітня 2019 року.
Водночас у вказаній справі №569/12425/21 ОСОБА_1 подано зустрічний позов про визнання зобов`язань припиненими за договором позики №1/19 від 12 квітня 2019 року на тій підставі, що договір позики №2-12/04/2020 від 12 квітня 2020 року є фактично договором новації боргу за договором позики №1/19 від 12 квітня 2019 року. Ухвалою Рівненського міського суду від 30 липня 2021 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.
Тому, у справі №569/12425/21 будуть встановлені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення даної справи, а саме чи являється договір позики № 2-12/04/2020 від 12 квітня 2020 року фактично договором новації боргу за договором позики №1/19 від 12 квітня 2019 року чи є окремим, новим зобов`язанням.
Отже, набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі №569/12425/21 вплине на вирішення по суті даної справи. 

Задовольняючи вказане клопотання та зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції, пославшись на п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, виходив з того, що вже ухваленим рішенням Рівненського міського суду від 29 квітня 2022 року у цивільній справі №569/12425/21 позов ОСОБА_2 задоволено, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Отже, суд вважав, що представником відповідача, у відповідності до вимог ст.ст.12, 13, 81 доведено об`єктивну неможливість в даній справі на підставі наявних доказів встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Крім того, суд погодився з позицією представника відповідача і вважає, що вказаним рішенням суду у справі №569/12425/21 вирішені питання, що стосуються підстав та вимог, заявлених у даній справі, від яких залежить можливість її розгляду. 

Однак до такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що згідно з вимогами п.6 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі, зокрема, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, – до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. 

Вказана інша справа № 569/12425/21 вже розглянута судом першої інстанції, по ній прийнято рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29.04.2022 року про задоволення первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Наразі у вказаній справі відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на вказане рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29.04.2022 року.

У тій, іншій справі № 569/12425/21 позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 посилався на те, що після підписання сторонами 12.04.2019 року договору позики № 22/19, він набув чинності з моменту передачі коштів, що підтверджується розпискою від 12 квітня 2019 року. Внаслідок невиконання зобов`язання станом на 12 квітня 2020 року виник борг в сумі 85527,00 дол. США. 12 квітня 2020 року за домовленістю сторін укладено договір позики № 2-12/04/2020 на суму 85527, 00 дол. США. Таким чином, 12 квітня 2020 року відбулася новація боргу у позикове зобов`язання шляхом укладення договору позики № 2-12/04/2020 на суму 85527, 00 дол. США.

Предметом же у цій справі № 949/1528/21 є визнання договору позики від 12.04.2020р удаваним правочином, вчиненим з метою приховання договору новації боргу, що виник внаслідок невиконання договору позики від 12.04.2019 року.

Вбачається, що повний та об`єктивний розгляд цієї справи не залежить від розгляду справи № 569/12425/21, також розгляд останньої справи не унеможливлює розгляд цієї справи, оскільки, як вже зазначено, один з предметів доказування у цій справі (щодо наявності договору новації боргу) та в іншій зазначеній справі є тотожними. 

Тобто, як ця справа, так і вказана інша справа № 569/12425/21 можуть розглядатися автономно, незалежно одна від одної, однак обставини, встановлені у кожній з вказаних справ, не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи. 

Отже, судом першої інстанції не обґрунтовано об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи № 569/12425/21.

Таким чином, правові підстави для зупинення провадження у справі, передбачені п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, відсутні. 

Відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства, зокрема, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ.

Апеляційний суд вважає, що принцип своєчасності розгляду цієї справи не буде забезпечено за умови залишення в силі оскаржуваної ухвали.

З огляду на наведене апеляційний суд вважає апеляційну скаргу обґрунтованою, а оскаржувану ухвалу такою, що постановлена з порушенням вимог процесуального законодавства та підлягає скасуванню. 
Оскільки суд першої інстанції при вирішенні питання про зупинення провадження у справі порушив норми процесуального права, то відповідно до положень п.6 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.379 ЦПК України це є підставою для того, щоб апеляційну скаргу задовольнити, а оскаржувану ухвалу суду – скасувати й направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
       Керуючись ст.367, п.6 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.379 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.

       Ухвалу Дубровицького районного суду Рівненської області від 07 червня 2022 рокускасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови – 25 жовтня 2022 року.

Головуючий                                 Майданік В. В.

Судді:                                                   Вейтас І.В.

                                                                Ковальчук Н.М.