ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" жовтня 2022 р.             Справа№ 911/4610/15 (911/544/22)
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Остапенка О.М.
суддів:            Гарник Л.Л. 
          Пантелієнка  В.О. 

за участю секретаря судового засідання: Сивак М.С.

у присутності представника відповідача Костянецького М.В. за довіреністю

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 21.07.2022 року
у справі № 911/4610/15(911/544/22) (суддя О.С.Янюк) 
за позовом           ОСОБА_1 
до          Державного підприємства "Регіональні електричні мережі"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - розпорядника майна Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" арбітражного керуючого Сольського Володимира Степановича
про          стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 
у межах справи №911/4610/15
про          банкрутство Державного підприємства "Регіональні електричні мережі"

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду Київської області у судовій процедурі розпорядження майном перебуває справа №911/4610/15 про банкрутство ДП "Регіональні електричні мережі" (далі - ДП "РЕМ", боржник, відповідач), провадження у якій порушено ухвалою суду від 17.11.2015 року за заявою боржника. Повноваження розпорядника майна виконує арбітражний керуючий Сольський В.П.
У лютому 2022 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) на підставі ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства звернулась до господарського суду Київської області в межах справи №911/4610/15 про банкрутство з позовною заявою до ДП "Регіональні електричні мережі" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного розрахунку за період з 17.09.2021 року по 18.11.2021 року у розмірі 114 953,96 грн. 
В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на ст.ст. 47, 116-117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) та зазначає, зокрема, що 16.09.2021 року її було звільнено із займаної посади та у цей же день здійснено частковий розрахунок при звільненні. За твердженням позивача, під час перебування у трудових відносинах із ДП "РЕМ" з його боку ОСОБА_1 була нарахована, але при звільненні не виплачена частина заробітної плати та лікарняні, а відповідні виплати відповідачем проведено лише 18.11.2021 року, що свідчить про порушення ним вимог ст. 116 КЗпП.   
За наслідками розгляду заявлених вимог, рішенням Господарського суду Київської області від 21.07.2022 року у справі №911/4610/15(911/544/22) у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_1 звернулась до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 21.07.2022 року у справі №911/4610/15(911/544/22) та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі; стягнути з ДП "Регіональні електричні мережі" судовий збір у розмірі 3 721,50 грн.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для розгляду справи,  а також порушення норм матеріального та процесуального права.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 18.08.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Поляков Б.М., Гарник Л.Л.
22.08.2022 року суддею Поляковим Б.М. заявлено самовідвід у справі №911/4610/15(911/544/22), за наслідками розгляду якого ухвалою суду від 22.08.2022 року вказану заяву про самовідвід задоволено, а матеріали справи передано для здійснення визначення складу судової колегії у відповідності до положень ГПК України.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Гарник Л.Л., Сотніков С.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2022 року вищевказаною колегією суддів відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 21.07.2022 року у справі №911/4610/15(911/544/22), встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 04.10.2022 року за участю повноважених представників сторін та третьої особи.
У зв`язку з перебуванням судді Сотнікова С.В. у відпустці протоколом  повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2022 для розгляду справи №911/4610/15(911/544/22) сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М. судді: Гарник Л.Л., Пантелієнко В.О.
Ухвалою суду від 03.10.2022 вищевказаною колегією суддів прийнято до провадження справу №911/4610/15(911/544/22) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 21.07.2022.
Судове засідання, призначене на 04.10.2022 року, не відбулось у зв`язку із оголошенням тривалої повітряної тривоги у місті Києві.
Після відбою повітряної тривоги ухвалою суду від 04.10.2022 року розгляд справи №911/4610/15(911/544/22) призначено на 19.10.2022 року за участю повноважених представників учасників сторін та третьої особи.
В судове засідання 19.10.2022 з`явився представник відповідача. 
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, подавши до його початку через відділ документального забезпечення суду засобами електронного зв`язку клопотання про відкладення справи на іншу дату, яке мотивовано тим, що ухвалу про призначення справи до розгляду на 19.10.2022 року вона не  отримувала, про розгляд справи 19.10.2022 року вона дізналась з відкритих даних лише 18.10.2022 року та не може з`явитись в судове засідання, оскільки тимчасово перебуває за межами Київської області.
Розпорядник майна боржника арбітражний керуючий Сольський В.С. в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення копії ухвали про призначення справи до розгляду на електронну адресу у відповідності до ч. 6 ст. 120 ГПК України, докази чого долучено до матеріалів справи.
Розглядаючи заявлене клопотання про відкладення розгляду справи з наведених у ньому мотивів, судова колегія наголошує, що згідно п. 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку лише у випадку першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
При цьому, слід зауважити, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу щодо відкладення розгляду справи з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п. Господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні свого представника. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах. 
Водночас, під час розгляду клопотання судом встановлено, що до нього, в порушення норм статей 73-80 ГПК України, не надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження викладених у ньому обставин, тобто наведені у клопотання причини не є доведеними, а відтак визнаються судом неповажними.
Крім того, як встановлено колегією суддів, ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2022 року про призначення справи №911/4610/15(911/544/22) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 до розгляду на 04.10.2022 року у зв`язку із відсутністю в суді відповідного фінансування та на підставі ч. 6 ст. 120 ГПК України було надіслано на електронну адресу позивача dsv2017@ukr.net 23.08.2022 року, докази чого долучено до матеріалів справи. Дану адресу електронної пошти було зазначено ОСОБА_1 як у її позовній заяві, так і в апеляційні скарзі, а також інших процесуальних документах по справі. Іншої електронної адреси позивача матеріали справи не містять.
Водночас, судове засідання, призначене на 04.10.2022 року, не відбулось у зв`язку із оголошенням тривалої повітряної тривоги у місті Києві.
Як вбачається зі змісту клопотання про відкладення, під час оголошення повітряної тривоги ОСОБА_1 була присутня в приміщенні Північного апеляційного господарського суду, що свідчить про її обізнаність із розглядом апеляційним судом справи №911/4610/15(911/544/22).
Після відбою повітряної тривоги ухвалою суду від 04.10.2022 року розгляд справи №911/4610/15(911/544/22) призначено на 19.10.2022 року за участю повноважених представників учасників сторін та третьої особи.
Відповідну ухвалу суду було надіслано на вищезазначену електронну адресу позивача 05.10.2022 року, докази чого долучено до матеріалів справи, що свідчить про належне та завчасне її повідомлення про розгляд справи 19.10.2022 року. Доказів неотримання відповідної ухвали засобами електронного зв`язку скаржником суду не надано. 
Слід також зазначити, що відповідно до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами, мають право знайомитися з матеріалами справи, та зобов`язанні добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.
Інформація про стан судових справ є відкритою і кожна заінтересована особа може дізнатися про прийняті судом рішення за допомогою як контакт-центру суду так і за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень.
В силу приписів статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Колегія суддів враховує, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. зокрема, через Єдиний державний реєстр судових рішень, а особливо в даному випадку, коли саме скаржник зацікавлений в оперативному вирішенні питання щодо розгляду його апеляційної скарги, оскільки саме він не погоджується з рішенням суду першої інстанції і ставить під сумнів його законність.
Згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що ухвалу Північного апеляційного  господарського суду від 04.10.2022 року про призначення справи №911/4610/15(911/544/22) до розгляду на 19.10.2022 року оприлюднено 06.10.2022 року, тобто завчасно до дати судового засідання.
Відтак, обізнана про розгляд апеляційним судом справи за її апеляційною скаргою ОСОБА_1 , як учасник провадження у справі, мала можливість своєчасно ознайомитись з відповідними судовими рішеннями суду апеляційної інстанції з приводу її апеляційної скарги будь-якими доступними засобами, зокрема: в Єдиному державному реєстрі судових рішень, на веб-порталі судової влади України у розділі "Список справ, призначених до розгляду", за допомогою контакт-центру суду або шляхом ознайомлення з матеріалами справи, оскільки, як було зазначено вище, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, зокрема, про дату наступного судового засідання після зняття справи №911/4610/15(911/544/22) з розгляду.
Таким чином, можливість отримання інформації про дату наступного судового засідання  після зняття справи №911/4610/15(911/544/22) з розгляду залежала виключно від волевиявлення скаржника, тобто мала суб`єктивний характер.
Окрім наведеного, судом враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 16.07.2020 року у справі №924/369/19 та від 01.10.2020 року у справі №361/8331/18, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Колегією суддів взято до уваги, що ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій навела доводи в обґрунтування підстав для скасування оскаржуваного нею рішення, тобто висловила власну позицію щодо суті спору.
Разом з тим, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 12 ст. 270 ГПК України). 
За викладених обставин, оскільки явка представників учасників провадження у справі обов`язковою не визнавалась, а їх неявка в свою чергу не перешкоджає вирішенню спору, враховуючи належне та завчасне повідомлення скаржника про дату розгляду справи, а також наведення нею у клопотанні причин для відкладення, які визнані судом неповажними, беручи до уваги, що матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, зважаючи на те, що відкладення є правом суду, а не обов`язком, з метою недопущення безпідставного затягування розгляду справи колегія суддів дійшла висновку, що заявлене клопотання про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами у відсутність представників позивача та третьої особи.
Представник відповідача в судовому засіданні 19.10.2022 проти вимог скаржника, викладених в апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
19.10.2022 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 слід відмовити, а рішення господарського суду Київської області від 21.07.2022 року у справі №911/4610/15(911/544/22) - залишити без змін, виходячи з наступного. 
Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Разом з тим, 21.04.2019 року набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 року №2597-VIII, який введено в дію 21.10.2019 року, відтак в даному випадку застосуванню підлягають положення Кодексу України з процедур банкрутства.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП (станом на 16.09.2021 року) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Згідно ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Водночас, відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено ст. 117 КЗпП, згідно з положеннями якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.
Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).
У свою чергу, суд зазначає, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні ст. 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №910/4518/16).
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, згідно наказу ДП "РЕМ" №52-к від 22.06.2017 року ОСОБА_1 з 22.06.2017 року призначено першим заступником генерального директора - виконавчим директором, за її згодою, з посадовим окладом згідно штатного розпису.
Наказом (розпорядженням) ДП "РЕМ" №134-к від 16.09.2021 року про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 звільнено 16.09.2021 року із займаної посади у зв`язку зі скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП, з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку.
Відповідно до довідки ДП "РЕМ" №01/1341 від 17.09.2021 року заробітна плата ОСОБА_1 за 2021 рік (за період з січня по вересень, з урахуванням обов`язкових платежів) становить 636 606,44 грн.
Так, відповідачем перераховано позивачу грошові кошти у загальному розмірі 215 488,70 грн., що підтверджується відповідною довідкою АТ КБ "Приватбанк", а саме: 16.09.2021 року - 29 564,00 грн. (заробітна плата за серпень 2021 року); 16.09.2021 року - 36 248,00 грн. (заробітна плата за липень 2021 року); 16.09.2021 року - 74 809,60 грн. (розрахункові за вересень 2021 року); 10.11.2021 року - 4 411,28 грн. (заробітна плата за вересень 2021 частково); 18.11.2021 року - 70 455,82 грн. (лікарняні за липень 2021 року).
Вважаючи, що відповідачем несвоєчасно здійснено повний розрахунок при звільненні, позивач звернувся із відповідним позовом до суду, в якому зазначає, що загальна сума компенсації за весь час затримки розрахунку при звільненні, яка нарахована за період з 17.09.2021 року по 18.11.2021 року та становить 44 робочих дня, складає 114 953,96 грн. 
Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем самостійно обрано модель своєї поведінки для захисту її порушених прав, зокрема, у порядку ст. 235 КЗпП, яка регулює більш тривале порушення трудових прав позивача (у разі встановлення відповідних обставин у справі №911/4610/15 (911/3054/21), в свою чергу задоволення позовних вимог як у даній справі №911/544/22, так і у справі №911/3054/21 призведе до подвійного стягнення середнього заробітку за один і той же період.
Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваного рішення, судова колегія погоджується з такими висновками місцевого господарського суду та не вбачає підстав для його скасування з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу, зокрема, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
З наведеного слідує, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи. 
Отже, особливістю провадження у справі про банкрутство є принцип концентрації майнових спорів у межах справи про банкрутство, який закріплено у ч. 2   ст. 7 Кодексу (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.06.2022 у справі №926/1275/21).
Як правомірно встановлено судом першої інстанції, підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень та не заперечується скаржником, 15.10.2021 засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 звернулась до суду у межах справи №911/4610/15 про банкрутство з позовною заявою до ДП "Регіональні електричні мережі", в якій просила суд, зокрема, визнати незаконним та скасувати наказ ДП "РЕМ" від 16.09.2021 року за №134-к про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника генерального директора - виконавчого директора ДП "РЕМ"; поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника генерального директора - виконавчого директора ДП "РЕМ" з 17.09.2021 року; стягнути з ДП "РЕМ" на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.09.2021 по дату поновлення на роботі. 
Ухвалою суду від 22.10.2021 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду в межах провадження у справі про банкрутство ДП "РЕМ" та відкрито провадження у справі №911/4610/15 (911/3054/21).
Відповідно до ст. 235 КЗпП, зокрема, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Проаналізувавши положення ст.ст. 117, 235 КЗпП у своїй сукупності, суд дійшов вірного висновку, що останні регулюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за один і той же період після звільнення найманого працівника, оскільки такий період починається днем звільнення, який є і днем остаточного розрахунку відповідно до ст. 116 КЗпП і закінчується або днем поновлення на роботі, або днем фактичного розрахунку. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №755/12623/19 зроблено правовий висновок про те, що за порушення трудових прав працівника при одному звільненні неможливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за ст.117 КЗпП, так і за ст. 235 КЗпП, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде не співмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату. У положеннях ст.ст. 117, 235 КЗпП України йдеться про відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час одного й того ж прогулу працівника задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування, тому застосуванню підлягає положення тієї норми, яка регулює більш тривале порушення трудових прав позивача.
Отже, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що звертаючись до суду із відповідними позовними заявами про стягнення з ДП "РЕМ" як середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП, так і середнього заробітку за час вимушеного прогулу за ст. 235 КЗпП, ОСОБА_1 фактично просить стягнути відповідні суми за один період у подвійному розмірі, що не відповідає змісту КЗпП України, який не передбачає можливість стягнення подвійного заробітку.
Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що позивач, спочатку звернувшись до суду за захистом своїх прав у порядку ст. 235 КЗпП, яка регулює більш тривале порушення трудових прав позивача, що є предметом розгляду у справі №911/4610/15(911/3054/21), самостійно обрав модель своєї поведінки для захисту своїх порушених прав, господарський суд Київської області дійшов заснованого на законі висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки таке стягнення призведе до подвійного стягнення середнього заробітку за один і той же період у разі встановлення відповідних обставин у справі №911/4610/15(911/3054/21).
Крім того, судом апеляційної інстанції з Єдиного державного реєстру судових рішень також встановлено, що станом на дату проведення 19.10.2022 року судового засідання з розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 господарським судом Київської області прийнято рішення від 25.07.2022 року у справі №911/4610/15(911/3054/21), яким позов ОСОБА_1 задоволено та, серед іншого, присуджено до стягнення з ДП "Регіональні електричні мережі" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.09.2021 по 25.07.2022 (217 робочих днів) у розмірі 566 929,86 грн. за час вимушеного прогулу   з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів. На прийняття відповідного рішення також посилається апелянт в апеляційній скарзі, тобто факт прийняття такого рішення скаржником не заперечується.
Таким чином, період нарахованого та стягнутого середнього заробітку за час вимушеного прогулу у справі №911/4610/15(911/3054/21) включає в себе період нарахованого позивачем середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відтак вимоги позивача є такими, що вже вирішені та задоволені судом, що додатково підтверджує правомірність висновків суду першої інстанції про відмову у позові з огляду на недопустимість подвійного стягнення середнього заробітку за один і той же період.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі у якості підстави для скасування оскаржуваного рішення у справі №911/4610/15(911/544/22) на те, що на дату його прийняття (21.07.2022 року) рішення у справі №911/4610/15 (911/3054/21) ще не було прийнято, тобто рішення про задоволення вимог позивача було відсутнє, а також те, що прийняте в подальшому рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17.09.2021 по 25.07.2022 (217 робочих днів) у розмірі 566 929,86 грн. станом на дату подання апеляційної скарги (15.08.2022) не набрало законної сили, судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки, як було зазначено вище, при одночасному розгляді спорів про стягнення середнього заробітку на підставі ст.ст. 117, 235 КЗпП України застосуванню підлягає положення саме тієї норми, яка регулює більш тривале порушення трудових прав позивача, тобто, в даному випадку ст. 235 КЗпП, яка є підставою позову, що розглядається у справі №911/4610/15(911/3054/21), 
Судова колегія також звертає увагу скаржника на те, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Таким чином, судом в повній мірі досліджено та надано оцінку всім наявним у справі доказам та обставинам справи, а твердження скаржника щодо неповного з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Інші доводи апелянта, в тому числі невиконання з боку відповідача рішення у справі №911/4610/15(911/3054/21) в частині негайного поновлення позивача на роботі, як наслідок неможливість приступити до виконання своїх посадових обов`язків та реалізувати право на працю, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки не впливають на суть прийнятого судового рішення і не потребують детальної відповіді з огляду на прийняте судом рішення у справі.
За наведених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду прийнято відповідно до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, безпідставними та недоведеними, спростовуються матеріалами справи та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак правових підстав для її задоволення та скасування оскаржуваного рішення не вбачається.
Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 21.07.2022 року у справі №911/4610/15(911/544/22) залишити без задоволення.
2. Рішення господарського суду Київської області від 21.07.2022 року у справі №911/4610/15(911/544/22) залишити без змін.
3. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.
4. Справу повернути до господарського суду Київської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України.
Повний текст постанови підписано 26.10.2022 року.
 Головуючий суддя                                                            О.М. Остапенко 

Судді                                                                                Л.Л. Гарник

                                                                                В.О. Пантелієнко