ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 листопада 2022 року           справа №200/7394/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року (повне судове рішення складено 24 грудня 2021 року у м. Слов`янську) у справі № 200/7394/21 (суддя в І інстанції Ушенко С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії,

                                                          УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі – ГУ ДПС у Донецькій області) про зобов`язання відкоригувати облікові показники інтегрованої картки платника за платежем 1810900 «Орендна плата з фізичних осіб», що сплачується позивачем за користування земельною ділянкою, розташованою в місті Донецьку, шляхом внесення до неї змін зменшення податкового зобов`язання з податку на землю за 2 півріччя 2014 року в розмірі 115 402,18 грн та зобов`язання виключити з інтегрованої картки платника податку на доходи фізичних осіб суму пені, нараховану на податковий борг.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що нею, як фізичною особою-підприємцем 24.01.2014 була подана податкова декларація з плати за землю за 2014 рік, в якій відповідно до договору оренди земельної ділянки нараховано орендну плату за 2014 рік за земельну ділянку, розташовану у місті Донецьк. Але у зв`язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей орендна плата не була сплачена у повному обсязі і станом на 09.06.2021 в особовому рахунку в електронному кабінеті платника податків за нею значиться заборгованість з орендної плати за землю в сумі 115 402,18 грн.
03.02.2021 позивач надіслала листа до керівника відповідача про визнання заборгованості зі сплати орендної плати за землю безнадійним боргом та його списання, проте 20.05.2021 отримала відповідь № 15869/6/05-99-13-02-17 про те, що не має законних підстав для визнання податкового боргу безнадійним та його списання.
Зазначила, що при прийнятті рішення про відмову контролюючий орган не врахував положення пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, тобто, строку давності для стягнення податкового боргу.
Також зазначала, що статтею 6 Закону України № 1669-VII від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі – Закон № 1669-VII) платники орендної плати з юридичних осіб, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції звільнені від її сплати.
Із зазначених підстав позивач просила задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року позов задоволено частково.
Зобов`язано ГУ ДПС у Донецькій області відкоригувати облікові показники інтегрованої картки платника ОСОБА_1 за платежем 1810900 «Орендна плата з фізичних осіб», що сплачується за користування земельною ділянкою, розташованою в місті Донецьку, шляхом внесення до неї змін про зменшення податкового зобов`язання з податку на землю за 2 півріччя 2014 року в розмірі 115 402,18 грн.
У іншій частини позовних вимог – відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачем самостійно узгоджено податкові зобов`язання з орендної плати за землю за 2014 рік згідно поданої декларації з плати за землю (орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) за № 1410136900 від 24.01.2014, в якій задекларовано до сплати за липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2014 року щомісячно грошове зобов`язання в сумі 19 233,78 грн та за грудень 2014 року в сумі 19 233,74 грн.
Апелянт вказує, що згідно даних ІКП з орендної плати з фізичних осіб (код платежу 18010900) за позивачем обліковується податковий борг в сумі 115 402,18 грн, який виник на підставі поданої позивачем вищезазначеної податкової декларації з орендної плати за землю.
Стосовно пені зазначає, що з 2014 року по 2021 рік пеня позивачу не нараховувалася.
Із зазначених причин вважає безпідставними вимоги в частині зобов`язання внести зміни до ІКП з орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності.
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.
Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі. 
Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
ОСОБА_1 до 30.01.2017 була зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте до теперішнього часу перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у Донецькій області за неосновним місцем, оскільки за нею обліковується податковий борг з орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності.
24.01.2014 позивачем була подана податкова декларація з плати за землю за 2014 рік, в якій відповідно до договору оренди земельної ділянки нараховано орендну плату за 2014 рік за земельну ділянку, розташовану у місті Донецьк.
При цьому, у зв`язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей орендна плата не була сплачена у повному обсязі і станом на 09.06.2021 в особовому рахунку в електронному кабінеті платника податків за нею обліковується заборгованість з орендної плати за землю в сумі 115 402,18 грн.
Вказані обставини не є спірними між сторонами та підтверджуються матеріалами справи.
03.02.2021 позивач звернулася до керівника відповідача із запитом про визнання заборгованості зі сплати орендної плати за землю безнадійним боргом та його списання.
Листом від 20.05.2021 № 15870/6/05-99-13-02-17 відповідач повідомив позивача про те, що не має законних підстав для визнання податкового боргу безнадійним та його списання, оскільки позивач самостійно задекларувала податкові зобов`язання з орендної плати за землю, тому за нею обліковується податковий борг в сумі 115 402,18 грн за період з 30.08.2014 по 30.01.2015.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд керується такими вимогами чинного законодавства.
Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій позов задоволено. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.
Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України, статті 94 Податкового кодексу України (надалі – ПК України) податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
За приписами п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За вимогами підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності – обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства (пункт 288.1 статті 288 ПК України).
Пунктом 286.2 статті 286 ПК України передбачено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.
Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця, як визначено в пункті 287.3 статті 287 Податкового кодексу України.
Згідно до пункту 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.
Базою оподаткування земельним податком, зокрема, є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом (підпункт 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 ПК України).
Таким чином, ПК України зобов`язує надавати платників земельного податку звітність та своєчасно сплачувати вказаний податок.
Судами встановлено, що позивачем самостійно узгоджено податкові зобов`язання з орендної плати за землю за 2014 рік згідно поданої нею декларації з плати за землю (орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) за № 1410136900 від 24.01.2014 на суму 230 805,32 грн., в якій задекларовано до сплати щомісячно грошове зобов`язання в сумі 19 233,78 грн.
Пунктами 30.1, 30.2 та 30.3 ст. 30 ПК України встановлено, що податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті. Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат. Платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії.
Стосовно застосування пільги щодо звільнення від плати за земельні ділянки господарюючих суб`єктів, суд зазначає наступне.
Законом № 1669-VII, який набрав чинності 15.10.2014, передбачено певні заходи щодо забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції.
В первинній редакції цього Закону статтею 6 було встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнити суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності. Вказана редакція статті 6 Закону № 1669-VII від 02.09.2014 діяла до 08.06.2016.
Пунктом 5 ст. 11 Закону № 1669-VII від 02.09.2014 передбачено обов`язок Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014р. № 405/2014 у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014р. № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, включено м. Донецьк.
Дію вказаного розпорядження зупинено розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05.11.2014.
Вказані розпорядження втратили чинність згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 р. № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Вказаним розпорядженням до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, знову включено м. Донецьк, де знаходиться орендована позивачем земельна ділянка.
З 08.06.2016 стаття 6 Закону № 1669-VII діяла в наступній редакції: звільнити суб`єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону.
Частиною четвертою статті 4 вказаного Закону передбачено, що перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.02.2019 №79-р «Про внесення змін у додатки 1 і 2 розпорядження КМУ від 07.11.2014 № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження», входить до переліку населених пунктів і місто Донецьк. При цьому, весь проміжок часу з 14.04.2014 по теперішній час місто Донецьк знаходиться на тимчасово окупованій території, що є загальновідомою обставиною.
Таким чином, правильним є висновок місцевого суду, що у позивача були відсутні зобов`язання по орендній платі з фізичних осіб по декларації з плати за землю (орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік з 14 квітня 2014 року.
Тобто, у період невиконання обов`язків платника земельного податку земельна ділянка позивача знаходилася на території населеного пункту, визначеного переліком, зазначеним у статті 4 Закону № 1669-VII, де проводилася антитерористична операція.
Крім того, окремо слід зазначити, що підпунктом «а» підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що безнадійна заборгованість - заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.
Відповідно до приписів пункту 101.1. статті 101 ПК України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.
Під терміном «безнадійний» розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом (підпункт 101.2.3 пункту 101.2 статті 101 Податкового кодексу України).
При цьому, пунктом 102.4 статті102 ПК України встановлено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Таким чином, у разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню.
З урахуванням моменту виникнення податкового боргу позивача з орендної плати з фізичних осіб 2014 року, слід зазначити, що 1095 денний строк, який дає право податковому органу на стягнення, визначений у статті 102 Податкового кодексу України, сплинув, що зумовлює визнання означеного боргу «безнадійним».
Механізм списання безнадійного податкового боргу визначено Порядком списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 577, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.10.2013 за № 1844/24376 (далі - Порядок № 577), пунктом 2.1 якого визначено, що безнадійним податковим боргом є, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 глави 9 розділу II Кодексу (підпункт 3 пункту 2.1. Порядку № 577).
Відповідно до пункту 3.1. Порядку № 577 визначення сум безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню органами доходів і зборів, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів (далі - ІС) станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.
Пунктом 3.2 Порядку № 577 визначено, що днем виникнення безнадійного податкового боргу вважається: у випадку, визначеному в підпункті 3 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, - дата прийняття рішення керівника контролюючого органу.
Пунктом 4.2. Порядку № 577 встановлено, що за результатами розгляду документів, наданих платником податків, керівник (його заступник) органу доходів і зборів за наявності підстав приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу, яке оформляється на бланку за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Рішення про списання безнадійного податкового боргу складається у двох примірниках: перший - для платника податків, другий - для органу доходів і зборів.
Згідно з приписами пунктів 4.3-4.5 Порядку № 577 у випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу. Структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал. Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до інформаційних систем не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.
Отже, наведеними вище нормами податкового законодавства встановлено обов`язок органу доходів і зборів прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу у разі виникнення такого.
Верховний Суд у рішенні від 06.02.2018 у справі № 807/2097/16 (№ К/9901/99/17) зазначив, що в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу в контролюючого органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
За таких обставин, вимоги позивача про зобов`язання відкоригувати облікові показники інтегрованої картки платника за платежем 1810900 «Орендна плата з фізичних осіб», що сплачується позивачем за користування земельною ділянкою, розташованою в місті Донецьку, шляхом внесення до неї змін зменшення податкового зобов`язання з податку на землю за 2 півріччя 2014 року в розмірі 115 402,18 грн підлягають задоволенню.
Оскільки протягом спірного періоду позивач був звільнений від орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності, тому це автоматично звільняло його від відповідальності (в даному випадку - від фінансової відповідальності у виді пені) за невиконання вказаних зобов`язань.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

                                                          ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року у справі № 200/7394/21 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 24 листопада 2022 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            А. А. Блохін 

                                                                                                                                                                                                                                                           Т. Г. Гаврищук