УХВАЛА

18 жовтня 2022 року 
м. Київ
справа №560/10909/21
адміністративне провадження № К/990/27187/22  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стеценка С.Г.,
суддів: Рибачука А.І.,  Тацій Л.В., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.01.2022 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.09.2022 у справі № 560/10909/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому позивач просила:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, допущену при винесенні рішення №188499 від 19 лютого 2021 року щодо проведення перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 за період отримання пенсії за віком з 29 квітня 2013 року до 01 березня 2018 року, згідно якого не зараховано до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 з 01.11.2007 по 25.04.2008 за 5 місяців 25 днів в ПАТ «Славутська суконна фабрика», та незастосування при цьому перерахунку пенсії з 29.04.2013 норм законодавства, яке було чинне на час подачі заяви на призначення пенсії, а саме: пункт 39 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  затвердженого  Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1  (Порядок №22-1), в редакції чинній на дату подачі заяви на призначення пенсії, та відповідно даних облікової картки застрахованої особи Індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України;
- визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 19 лютого 2021 року №188499 про перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 за період отримання пенсії за віком з 29 квітня 2013 року до 01.03.2018 незаконним, згідно якого не зараховано до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 з 01.11.2007 по 25.04.2008 за 5 місяців 25 днів в ПАТ «Славутська суконна фабрика», та не застосування при цьому перерахунку пенсії з 29.04.2013 норм законодавства, яке було чинне на час подачі заяви на призначення пенсії, а саме: пункт 39 Порядку №22-1, в редакції чинній на дату подачі заяви на призначення пенсії, та відповідно даних облікової картки застрахованої особи Індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області провести перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 за період отримання пенсії за віком з 29 квітня 2013 року до 01.03.2018 та зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи 01.11.2007 по 25.04.2008 за 5 місяців 25 днів в ПАТ «Славутська суконна фабрика» згідно норм пункту 39 Порядку №22-1 в редакції чинній на дату подачі заяви на призначення пенсії, та відповідно даних облікової картки застрахованої особи Індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.01.2022, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.09.2022, позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо врахування ОСОБА_1 до її страхового стажу періоду роботи з 01.11.2007 по 25.04.2008 в ПАТ «Славутська суконна фабрика», з дати призначення пенсії за віком - 29.04.2013.
Визнано протиправним та скасовано розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №188499 від 19.02.2021.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області врахувати ОСОБА_1 до її страхового стажу період роботи з 01.11.2007 по 25.04.2008 в ПАТ «Славутська суконна фабрика», з дати призначення пенсії за віком - 29.04.2013, та здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з моменту її призначення, з врахуванням виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Відповідач, не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, подав касаційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права у випадку, якщо судами попередніх інстанцій застосовано норму права без урахування висновку щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі колегією суддів встановлено таке.
Предметом оскарження в даній справі є дії органу Пенсійного фонду України про відмову у перерахунку пенсії позивачу.
Пункт 8 частини другої  статті 129 Конституції України  серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують положення  статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  і  статті 13 КАС України.
Згідно частини першої  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Пунктом 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України  обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього  Кодексу  розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього  Кодексу  позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом пункту 3 частини шостої  статті 12 КАС України  для цілей цього  Кодексу  справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Таким чином, справа в силу пункту 3 частини шостої  статті 12 КАС України  віднесена до справ незначної складності.
Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.
Судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього  Кодексу  розглядаються за правилами загального позовного провадження), підлягають касаційному оскарженню у виключних випадках, перелік яких передбачений підпунктами а - г пункту 2 частини 5  статті 328 КАС України.
Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
На обґрунтування касаційної скарги заявник зазначає, що дана касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що посилання скаржника на положення підпункту «а» пункту 2 частини 5  статті 328 КАС України  є необґрунтованим, оскільки таке посилання має загальний характер та притаманне кожній аналогічній справі.
Скаржником не обґрунтовано, в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду, на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.
Касаційна скарга в частині наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції містить посилання на підстави незгоди з рішеннями судів попередніх інстанцій щодо застосування нормативно-правових актів.
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з встановленими в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами та наданою їм правовою оцінкою не дають підстав для висновку про наявність в даному випадку обставин, наведених у підпункті «а» пункту 2 частини 5  статті 328 КАС України.
Що стосується посилань скаржника на підстави касаційного оскарження судових рішень, передбачені ч. 4  ст. 328 КАС України, Суд зазначає, що оцінка наявності підстав касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій  статті 328 КАС України, передбачених частиною четвертою  статті 328 КАС України, є вторинною від наявності права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності.
Верховний Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.
Зазначене дає підстави вважати, що за поданою касаційною скаргою оскаржуються судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 1 частини 1  статті 333 КАС України  суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями  257,  328,  333,  359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.01.2022 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.09.2022 у справі № 560/10909/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	С.Г. Стеценко А.І. Рибачук   Л.В. Тацій