ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року	Львів	Справа № 460/12193/21 пров. № А/857/9997/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                              Обрізко І.М., 
суддів                                                                                Носа С.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 березня 2022 року, прийняте суддею Зозулею Д.П. у місті Рівному, у справі за позовом   ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити певні дії,-
                                            
                                                               встановив:

ОСОБА_1 (надалі – позивач)  звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання виплатити середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 25.02.2020 по 27.07.2021 у сумі 240 015,54 грн.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25 березня 2022 позов задоволено частково. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2  нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 25.02.2020 по 27.07.2021 у сумі 1500,00грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позов суд врахував висновки Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, викладені з подібних правовідносин.
Щодо суми, яка підлягає стягненню, то суд взяв до уваги п. 39 постанови від 18.03.2020 по справі № 711/4010/13-ц, де Велика Палата Верховного Суду констатувала, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.
Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.
Розмір заборгованості 93806,03грн щодо виплати позивачу при звільненні всіх належних сум, є значно менший, ніж сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 240 015,54грн.
Суд врахував наявність спору з приводу належності позивачу сум на день звільнення, розмір недоплаченої суми при звільненні, істотність цієї частки порівняно із сумою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат позивача, дії відповідача щодо її виплати, зокрема, після вирішення спору, суд дійшов висновку, що заявлена до стягнення у цій справі сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - є очевидно не співмірною зі встановленим розміром заборгованості з виплати грошової компенсації.
Відтак, суд прийшов до висновку про необхідність зменшення розміру стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку до 1500,00грн, за весь період прострочення виплати належної позивачу при звільненні грошової компенсації.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені з 240 015, 54 грн. на 1500 грн. (в 160 разів) є вкрай несправедливим та таким, що базується на неправильному аналізі всіх обставин справи й прийнятті з порушенням норм чинного законодавства, практики Верховного Суду та Європейського суду з прав людини.
Апелянт бере до уваги постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.09.2019  у справі №761/9584/15-ц та зазначає, що з урахуванням принципу справедливості та співмірності середній заробіток за час затримки розрахунку  має бути розрахований з урахуванням істотної частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком позивача.
Істотність частки невиплаченої при звільненні суми вихідної допомоги в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 93806,03 грн. (розмір невиплаченої суми індексації при звільнені) / 240015,54 грн. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 39,08 %.
Сума, яка відлягає відшкодуванню з урахуванням істотності часки 39,08 % становить: 678,01 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 39,08 % х 354 (днів затримки розрахунку) = 93797,07.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.02.2020 по 27.07.2021 в сумі 93797,07 грн.
Відповідно по п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що старшого солдата ОСОБА_1 , інструктора відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_3 , звільнено з військової служби у запас наказом військового комісара (по особовому складу) від 04.02.2020 № 2-РС відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту).

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 24.02.2020 №30 позивача з 24.02.2020 виключено із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 та всіх видів забезпечення.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 у справі №460/573/21, яке набрало законної сили 20.04.2021, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з червня 2015 по грудень 2015, з встановленням базового місяця січень 2008, з урахуванням виплачених сум. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 по 28.02.2018, з встановленням базового місяця січень 2008, з 01.03.2018 по 30.11.2018 та за жовтень 2019, з встановленням базового місяця березень 2018.
Дане рішення суду 20.04.2021 набрало законної сили .
На виконання цього рішення, відповідачем 27.07.2021 перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 суму у розмірі 93806,03грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Як слідує з матеріалів справи, позивача виключено із списків особового складу та знято з всіх видів забезпечення 24.02.2020, а фактичний розрахунок із позивачем за період проходження військової служби проведено 27.07.2021, а тому відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за затримку розрахунку при звільненні - середнє грошове забезпечення (середній заробіток) за період такої затримки.
Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 04 вересня 2020 у справі №260/348/19 щодо визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду наведені у постанові від 26 червня 2019 у справі №761/9584/15-ц, вказує на те, що сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника, не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку, а тому з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково, застосувавши принцип співмірності.
Враховуючи наведене вище, апеляційний суд зазначає, що позивач не має доводити розмір майнових втрат. Оцінка таких втрат не має на меті встановлення точного їх розміру. Саме суд наділений правом зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, застосувавши принцип співмірності та врахувавши недоплачену суму.
Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 №100 (далі - Порядок №100) передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати (крім обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Згідно з пунктом 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період .
У постанові від 26 лютого 2020 у справі №821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду, з посиланням на постанову від 26 червня 2019 у справі №761/9584/15-ц зазначала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, в тому числі й після прийняття судового рішення.
З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Аналогічний висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 23.12.2020 у справі №560/3971/19.
При визначені періоду затримки розрахунку при звільненні, на переконання суду апеляційної інстанції, слід враховувати вчинення позивачем активних дій щодо отримання всіх належних сум розрахунку, оскільки триваюча пасивна поведінка позивача з урахуванням наявної можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів, вказує на те, що останній без зволікань та протягом розумного строку не вчинив активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість проведеного розрахунку при звільненні, своєчасність/несвоєчасність такого.
Судом із Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 відкрито провадження у справі №460/12193/21 за позовом ОСОБА_1 який звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій (бездіяльність) ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахувань та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 2016 по лютий 2018 (із встановленням базового місяця 2008) та жовтень 2019 у сумі 83013,49 грн. на невірне нарахування за період з червня 2015 по грудень 2015 та грудень 2019 у сумі 13978,25 грн та зобов`язання   ІНФОРМАЦІЯ_1 виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 2016 по лютий 2018 та жовтень 2019 у сумі 83013,49 грн на невірне нарахування за період з червня 2015 по грудень 2015 та грудень 2019 у сумі 13978,25 грн.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в межах спірних правовідносин, з огляду на створення позивачем умов для збільшення періоду компенсації, про що вказує дата відкриття провадження у справі №460/12193/21, період затримки розрахунку при звільненні становить з 01.02.2021 по 27.07.2021 (включно), що складає 177 днів.
Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100) у спірному випадку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку №100).
Середньоденна заробітна плата позивача становить 678,01 грн., що не заперечується учасниками справи.
З врахуванням встановлених обставин у справі на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні 177 днів .
Загальна сума середнього грошового забезпечення за цей період становить 120 007,77 грн. (678,01*177).
Враховуючи, що частина невиплаченої індексації (93806,03 грн.) у порівнянні із середньомісячною заробітною платою позивача (120 007,77 грн.) визначеною у відповідності до Порядку № 100, становить 78,16%, застосувавши принцип співмірності, суд апеляційної інстанції вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь 93 798, 07 гривень як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (78,16 % від 120 007,77 грн.).
Такий розрахунок відповідає розрахунку, наведеному у постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018 в справі №524/1714/16-а, від 30 листопада 2020 у справі №480/3105/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 у справі №821/1083/17.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги являються частково суттєвими і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового про часткове задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд не здійснює розподілу судових витрат в силу вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
                                                            постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення  Рівненського окружного адміністративного суду від 25 березня 2022 року у справі №  460/12193/21 скасувати і прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2  нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 01.02.2021 по 27.07.2021 у сумі 93 798 гривень 07 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	Т. В. Онишкевич