Справа № 308/7051/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        05 жовтня 2022 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі: 
головуючого-судді: Собослой Г.Г.,
суддів: Фазикош Г.В., Готра Т.Ю., 
з участю секретаря: Терпай С.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 10 вересня 2021 року у справі № 308/7051/21 (Головуючий: Зарева Н.І.), - 

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , де треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_3 , Приватне підприємство «Піраміда», про стягнення з відповідача 933 640 грн, що згідно з офіційним курсом НБУ, станом на 22.05.2021, еквівалентно 34 000 дол. США, сплачених нею в якості авансового платежу за придбання квартири АДРЕСА_1 , згідно з договором про дольову участь у будівництві житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , позиція за генеральним планом 201 від 13.01.2006, а також 84 181,10 грн - 3 % річних.
У вересні 2021 року позивач подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_2 , які розміщені на рахунках у банківських установах в межах суми стягнення за позовною заявою в розмірі 1 025 482,44 грн. У випадку їх відсутності чи недостатності в межах суми стягнення просила накласти арешт на його транспортні засоби та нерухоме майно.
На обгрунтування даної заяви ОСОБА_1 зазначає, що сума стягнення за позовом є значною, а відтак зважаючи на те, що ОСОБА_2 до цього часу не повернув їй кошти, які вона йому передала як попередні платежі за квартиру АДРЕСА_1 та своїми діями призвів до того, що вона залишилася без грошей та квартири, існує реальна загроза того, що навіть у випадку ухвалення судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , відповідач також буде ухилятися від виконання рішення суду про стягнення з нього на її користь 37 065,59 дол. США, що еквівалентно 1 017 821,1 грн. 
Також ОСОБА_1 зазначає, що виходячи зі змісту відзиву відповідача на позовну заяву та заперечень на її відповідь на відзив, можна зробити висновок про те, що відповідач ОСОБА_2 не збирається повертати їй грошові кошти, які вона передавала йому в якості авансових платежів за квартиру АДРЕСА_1 . За час подання нею даного позову відповідач вже вдруге відчужив квартиру АДРЕСА_1 , на придбання якої позивач вносила авансові кошти про які йдеться у справі, однак коштів з метою врегулювання спору та погашення заборгованості за авансовими платежами ОСОБА_2 не передав, а отже він діє недобросовісно.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 10 вересня 2021 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що між нею та ОСОБА_2 не просто має місце спір про повернення коштів, а існує реальна небезпека невиконання рішення суду про їх повернення, оскільки відповідач не повертає кошти навіть в межах суми які ним же визнаються. Факт отримання ОСОБА_2 доходу від продажі квартири АДРЕСА_1 за рахунок яких можна було б частково чи в повному розмірі погасити заборгованість перед мною, визнав і суд 1-ї інстанції, про те вказав, що дана квартира не є предметом спору. Також вважає абсурдним те, що у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено через те, що вона не надала відомості про банківський рахунок, оскільки такі рахунки можуть бути встановлені органом ДВС, в той час як їй жода банківська чи будь яка інша фінансова установа без дозволу суду не надасть відомостей про наявність рахунків та/або рахунків ОСОБА_2 , оскільки така інформація є конфіденційною і становить банківську таємницю. Відтак ОСОБА_1 вважає, що є всі підстави для скасування ухвали суду першої інстанції та прийняття нового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , яка підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі, представника ОСОБА_2 – адвоката Гончарова В.В., який просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними, допустимими та достовірними доказами, що невжиття даного заходу забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить виконання такого рішення суду, зокрема того факту, що у разі винесення рішення суду по суті спору на користь позивача, існують обставини, що виключають можливість його добровільного виконання. 
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно ч.1, 2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановлення обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечується заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. 
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спір, предметом якого є грошові кошти у розмірі 37065,59 доларів США, що станом на 22.05.2021 року еквівалентно 1017821,1 грн. що складаються зі сплачених позивачкою в якості авансного платежу за придбання квартири АДРЕСА_1 згідно договору про дольову участь у будівництві житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 позиція за генеральним планом 201 від 13.01.2006 року на 3% річних.
При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач наголошувала на тому, що суми стягнення є істотними, а тому є доцільним забезпечити позов шляхом накладення арешту на будь-яке наявне у відповідача майно та кошти в межах суми в розмірі 1025482,44 грн., оскільки у випадку їх відчуження рішення суду про стягнення таких сум не можна буде фактично виконати.
Колегія суддів наголошує, що, оскільки предметом спору є стягнення коштів сплачених в якості авансного платежу, розмір якого на день звернення з позовом становить 34000 доларів США та 3065,59 доларів США, то вбачається, що обраний позивачем вид забезпечення позову - накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_2 , які розміщені на рахунках у банківських установах в межах суми стягнення за позовною заявою в розмірі 1 025 482,44 грн, є співмірним із заявленими позовними вимогами.
Отже, зазначений у заяві про забезпечення позову вид забезпечення у вигляді арешту майна та коштів знаходиться у прямому зв`язку із предметом спору, і невжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог позивача, забезпечення збалансованості інтересів сторін, призведе до порушення майнових прав позивача – неотримання стягуваних сум у випадку задоволення позову.
Апеляційний суд дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту майна відповідача, яке належить йому на праві приватної власності є гарантією реального виконання рішення суду та не є порушенням прав відповідача щодо володіння та користування своїм майном, оскільки такі заходи не породжують юридичних наслідків для списання коштів з рахунків відповідача і щодо відчуження майна до моменту вступу рішення у даній справі в силу та виникнення у відповідача обов`язку з його виконання.
Що стосується не зазначення позивачем конкретного майна та рахунків відповідача на що у своїй ухвалі посилається суд першої інстанції, то з цього приводу слід зазначити, що така інформація є конфіденційною та не завжди є відомою учасникам справи, але це не може позбавляти їх права на забезпечення їх позовних вимог.
У разі, якщо позивачу невідомо про будь-яке майно боржника та наявність у нього рахунків у фінансових установах, то суд може накласти арешт без їх конкретизації, враховуючи, що майно і кошти боржника в силу положень ЗУ «Про виконавче провадження» мають бути виявлені Державною виконавчою службою або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову.
За таких обставин, ухвала суду підлягає скасуванню і з ухваленням нового рішення у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, яким задовольнити частково заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, судова колегія,- 
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 10 вересня 2021 рокускасувати.
Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.
Накласти арешт на майно ОСОБА_2 , яке належить йому на праві приватної власності у межах суми у розмірі 1 025 482,44 грн.
У решті заяви ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено – 12 жовтня 2022 року.

Головуючий

Судді: