ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/25239/21                                    Головуючий у 1-й інстанції: Погрібніченко І.М.
                                                                                                  Суддя-доповідач:  Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 листопада 2022 року                                                                      м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                              Василенка Я.М.,
суддів                                        Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2022 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -
                                                В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила: 
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві та скасувати рішення про відмову у переведенні з пенсії за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»;
- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві зарахувати до стажу державної служби періоди служби з 19 серпня 1992 року до 21 серпня 2006 року в органах внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ України (14 років 00 місяців 2 дні) та роботи з 11 жовтня 2006 року до 15 квітня 2015 року в Державній службі фінансового моніторингу України (8 років 6 місяців 4 дні) і призначити з 13 серпня 2021 року згідно з пунктом 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» пенсію, відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу» в розмірі 60 % суми заробітної плати, зазначеної у довідках про розміри складових заробітної плати для призначення пенсії від 12 серпня 2021 року № 223 та від 12 серпня 2021 року № 224.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2022 позов задоволено: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо неврахування до стажу державної служби ОСОБА_1 періоду роботи в органах внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ України з 19 серпня 1992 року до 21 серпня 2006 року та в Державній службі фінансового моніторингу України з 11 жовтня 2006 року до 15 квітня 2015 року, а також щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» згідно заяви від 13 серпня 2021 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди роботи в органах внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ України з 19 серпня 1992 року до 21 серпня 2006 року та в Державній службі фінансового моніторингу України з 11 жовтня 2006 року до 15 квітня 2015 року та призначити пенсію за віком державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ та пункту 12 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII відповідно до заяви ОСОБА_1 від 13 серпня 2021 року про переведення з пенсії за вислугу років згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію за віком державного службовця згідно із нормами Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ.  
Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить змінити третій абзац оскаржуваного рішення, додавши в кінець цього абзацу такі слова: «у розмірі 60 відсотків заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначеної у двох довідках №223 від 12.08.2021 «Про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років)» та №224 від 12.08.2021 «Про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби», виданих Державною службою фінансового моніторингу України».
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у ГУ ПФУ в м. Києві з серпня 2006 року та отримує пенсію за вислугу років відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
13 серпня 2021 року позивач звернулась до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про переведення на пенсію за віком державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».
Листом від 28 серпня 2021 року №2600-0208-8/137446 ГУ ПФУ в м. Києві відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії держслужбовця на тій підставі, що у позивача відсутні необхідні 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, передбачених чинним законодавством.
Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», позивач звернулась до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що невключення відповідачем до стажу державної служби позивача періоду роботи в органах внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ України з 19 серпня 1992 року до 21 серпня 2006 року та в Державній службі фінансового моніторингу України з 11 жовтня 2006 року до 15 квітня 2015 року є протиправним, у зв`язку із чим відмовідачем протиправно відмовлено у переведенні позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» згідно заяви від 13 серпня 2021 року.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що якщо в рішенні суду не вказати з яких довідок брати заробітну плату для призначення пенсії, то пенсія державного службовця їй не буде призначена, оскільки без врахування довідок № 223 від 12.08.2021 та № 224 від 12.08.2021 береться зарплата у розмірі « 0.00».
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі по тексту - Закон №889-VIII).
Згідно з Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону №889-VIII втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII.
Відповідно до пункту 8 Прикінцевих положень Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Відповідно до частини першої статті 37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі, стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60% суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Тобто до 01 травня 2016 року право на пенсію державного службовця мали особи, які:
а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж;
б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Після 01 травня 2016 року, відповідно до статті 90 Закону №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При цьому, законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.
Пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Пунктом 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Як було встановлено судом першої інстанції, відповідно до записів в трудовій книжці позивач працювала з 19 серпня 1992 року до 21 серпня 2006 року в органах внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ України, а з 11 жовтня 2006 року до 15 квітня 2015 року в Державній службі фінансового моніторингу України, але вказані періоди відповідачем не зараховані до стажу, що дає право на пенсію державного службовця.
Для призначення пенсії державного службовця відповідно до Закону №3723-ХІІ стаж державної служби обраховується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 «Про порядок обчислення стажу державної служби» (далі по тексту - Порядок №283).
Так, пунктом 3 Порядку №283 встановлено, що до стажу державної служби включається також час служби на посадах рядового та начальницького складу осіб, яким присвоєно встановлені законодавством спеціальні звання міліції, в органах внутрішніх справ, що входили або входять до структури Міністерства внутрішніх справ.
Таким чином, періоди проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ України з 19 серпня 1992 року до 21 серпня 2006 року підлягають зарахуванню до стажу державної служби.
Також, з трудової книжки позивача встановлено, що 11 жовтня 2006 року на підставі наказу від 11 жовтня 2006 року №335-о, її призначено на посаду головного спеціаліста відділу методичного забезпечення системи фінансового моніторингу Департаменту взаємодії та методичного забезпечення системи фінансового моніторингу Державного комітету фінансового моніторингу України з випробувальним терміном.
11 жовтня 2006 року позивач прийняла присягу державного службовця, а 16 січня 2007 року наказом №8-о їй присвоєно 9 ранг державного службовця.
Відповідно до пункту 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців.
Згідно статті 25 Закону №3723-ХІІ основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.
Установлюються такі категорії посад державних службовців, зокрема, п`ята категорія - посади спеціалістів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, заступників голів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, заступників керівників управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, спеціалістів апарату цих адміністрацій, інші прирівняні до них посади.
Статтею 26 Закону визначено, що встановлюються такі ранги державних службовців, зокрема, службовцям, які займають посади, віднесені до п`ятої категорії, може бути присвоєно 11, 10 і 9 ранг.
Таким чином, наведене законодавство передбачає зарахування стажу роботи (служби), зокрема, на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», до стажу державного службовця.
Аналізуючи встановлене, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Отже, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом №899) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктом 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VIII, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ вік і страховий стаж.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у рішенні Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у зразковій справі №822/524/18.
З огляду на викладене, суд першої інстанції  визнав протиправними дії відповідача щодо неврахування до стажу державної служби позивача періоду роботи в органах внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ України з 19 серпня 1992 року до 21 серпня 2006 року та в Державній службі фінансового моніторингу України з 11 жовтня 2006 року до 15 квітня 2015 року, а також щодо відмови у переведенні позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» згідно заяви від 13 серпня 2021 року.
При цьому, з урахуванням належного способу захисту, суд першої інстанції зобов`язав ГУ ПФУ в м. Києві зарахувати до стажу державної служби періоди роботи позивача в органах внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ України з 19 серпня 1992 року до 21 серпня 2006 року та в Державній службі фінансового моніторингу України з 11 жовтня 2006 року до 15 квітня 2015 року та призначити пенсію за віком державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ та пункту 12 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII відповідно до заяви позивача від 13 серпня 2021 року про переведення з пенсії за вислугу років згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію за віком державного службовця згідно із нормами Закону №889-VIII та статті 37 Закону №3723-ХІІ.
Щодо вимоги ОСОБА_1 про зазначення/врахування в рішенні суду довідки № 223 від 12.08.2021 «Про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років)» та довідки № 224 від 12.08.2021 «Про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби», виданих Державною службою фінансового моніторингу України, а також зазначення розміру заробітної плати (60 %), з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, то колегія суддів вважає таку вимогу передчасною, оскільки фактично позивача не було переведено на пенсію державного службовця та на теперішній час позивач отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім того, предметом даного спору є саме визнання права позивача на призначення пенсії державного службовця, а не порядок розрахунку пенсії державного службовця, щодо якого відповідач у листі від 28 серпня 2021 року № 2600-0208-8/137446 не висловлювався.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, зобов`язуючи  ГУ ПФУ в м. Києві призначити позивачу пенсію за віком державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ та пункту 12 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII, правильно не зазначено довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.
Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…»
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2022 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                                          Василенко Я.М.

Судді:                                                                                                    Ганечко О.М.

                                                                                                              Кузьменко В.В.