ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7060/22 Справа № 204/832/22  Категорія 27 	  	Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В.В Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 серпня 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2022 року АТ «Банк Кредит Дніпро» звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 28 березня 2019 року між сторонами укладено кредитний договір № 22031000118689, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти в розмірі 148 800 грн. на споживчі потреби, зі строком повернення до 28 березня 2024 року, зі сплатою щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 1,99 %; процентної ставки за користування кредитом на строкову заборгованість у розмірі 0,001 % річних; на прострочену заборгованість за кредитом 56 % річних.
ОСОБА_1  взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 26 січня 2022 року утворилась заборгованість у розмірі 142 168,16 грн., та складається з наступного: суми залишку простроченого кредиту – 124 399,12 грн.; суми прострочених процентів – 2,32 грн.; суми прострочених комісій – 17 766,72 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.
Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 серпня 2022 року позовні вимоги АТ «Банк Кредит Дніпро» задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором №22031000118689 від 28 березня 2019 року у розмірі 124 401,44 грн., що складається з наступного: 124 399,12 грн. – залишку простроченого кредиту; 2,32 грн. – залишку прострочених процентів. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про судові витрати.
Рішення мотивовано обґрунтованістю заявлених вимог банку про стягнення боргу, що складається із заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування кредитними коштами, та відсутністю правових підстав для стягнення комісії, адже матеріали справи не містять відомостей, які саме послуги надаються позичальнику, та у зв`язку з тим, що такі послуги умовами кредитного договору не погоджено, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначений вище пункт правочину щодо встановлення комісії за обслуговування кредиту є нікчемним в силу закону з моменту його укладення, а отже таким, що не створює юридичних наслідків для сторін, тому не потребує визнання його недійсним.
Не погодившись з таким рішенням суду, АТ «Банк Кредит Дніпро» звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по сумі несплачених комісій скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цієї позовної вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є незаконним та не обґрунтованим, оскільки висновки суду ґрунтуються на невірній юридичній оцінці, поверхневому та неповному дослідженні письмових доказів, що призвело до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що відповідач як під час укладення кредитного договору, так і під час користування кредитними коштами жодних заперечень щодо його умов не зазначав, незгоду з окремими пунктами не висловлював, зустрічного позову у даній справі про визнання недійсними відповідних умов не подавав. Отже, при укладенні спірного кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 28 березня 2019  року між АТ «Банк Кредит Дніпро» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №22031000118689, згідно з яким банк надав позичальнику кредит в сумі 148 800 грн. з терміном користування до 28 березня 2024 року, зі сплатою процентів у розмірі 0,001 %.
Відповідно до п. 1.2 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує: щомісячну комісію за обслуговування кредиту в розмірі 1,99 % від суми кредиту, процентна ставка на строкову заборгованість – 0,001 % річних, на прострочену заборгованість за кредитом –56 % річних.
Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши кредитні кошти відповідачу.
Відповідач своїх зобов`язань за договором належним чином не виконував. Згідно з приведеним розрахунком заборгованості відповідача станом на 26 січня 2022 року виникла заборгованість у розмірі 142 168,16 грн., що складається з наступного: суми залишку простроченого кредиту – 124 399,12 грн.; суми прострочених процентів – 2,32 грн.; суми прострочених комісій – 17 766,72 грн.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі – Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, – щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Суд першої інстанції встановив, що умовами кредитного договору передбачено сплату позичальником щомісячної комісії за обслуговування кредиту, яка складає 1,99 % від суми кредиту (пункт 1.2 кредитного договору).
Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в розділі 4 «Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної процентної ставки» кредитного договору (колонка 8 графіка). Розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування складає 17 766,72 грн. щомісяця.
При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).
Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Схожі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21.
З урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення комісії у розмірі 17 766,72 грн є правильними.
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, є безпідставними, належним чином необгрунтованими, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду. 
Доводи апеляційної скарги про досягнення згоди між сторонами з усіх істотних умов кредитного договору, оскільки відповідач як під час укладення кредитного договору, так і під час користування кредитними коштами жодних заперечень щодо його умов не зазначав, незгоду з окремими пунктами не висловлював, зустрічного позову у даній справі про визнання недійсними відповідних умов не подавав, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки зводяться до особистого тлумачення скаржником норм закону та правозастосовної практики. 
Інші доводи апеляційної скарги, не спростовують правильність рішення суду першої інстанції та зводяться фактично до незгоди з рішенням суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду в оскарженій частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» - залишити без задоволення.
Заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 серпня 2022 року - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                                                М.Ю. Петешенкова

Судді:                                                                        В.С. Городнича
                       
                                                                               О.В. Лаченкова