ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5699/22 Справа № 180/99/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Тананайська Ю. А. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Максюти Ж.І.
суддів Свистунової О.В., Деркач Н.М.
за участю секретаря Драгомерецької А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Марганецького міського суду від 09 червня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Марганецького відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), Приватного підприємства «Ремсервіс - АТП 11211», Виконавчого комітету Марганецької міської ради про визнання дій (бездіяльності) посадових осіб протиправними, такими, що порушують права, свободи, інтереси стягувачів у виконавчому провадженні та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , з позовом до Марганецького відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), Приватного підприємства «Ремсервіс - АТП 11211», Виконавчого комітету Марганецької міської ради про визнання дій (бездіяльності) посадових осіб протиправними, такими, що порушують права, свободи, інтереси стягувачів у виконавчому провадженні та стягнення моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в Марганецькому міському відділі виконавчої служби перебувають виконавчі листи № 2/180/154/2017, 180/2206/16 від 18 січня 2018 року, видані Марганецьким міським судом Дніпропетровської області про стягнення з приватного підприємства «Ремсервіс- АТП 11211» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 20000 гривень, на користь ОСОБА_3 , в особі опікуна ОСОБА_1 , моральної шкоди в сумі 20000 гривень, на користь ОСОБА_2 , в особі опікуна ОСОБА_1 , моральної шкоди в сумі 20000 гривень.
В зв`язку з тривалим невиконанням рішення суду він неодноразово звертався до начальника Марганецького ВДВС, керівника управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області, Міністра юстиції України, міського голови Жадько О.А., її заступника Приймака А.В. , Головного управління державної фіскальної служби у Дніпропетровській області.
Дії (бездіяльність) посадових осіб відповідачів є протиправними та ними завдано моральну шкоду в розмірі 100000 гривень, кожному.
Рішенням Марганецького міського суду від 09 червня 2022 року В задоволенні позову ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Марганецького відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), Приватного підприємства «Ремсервіс - АТП 11211», Виконавчого комітету Марганецької міської ради про визнання дій (бездіяльності) посадових осіб протиправними, такими , що порушують права, свободи, інтереси стягувачів у виконавчому провадженні та стягнення моральної шкоди відмовлено.
Судові витрати за вимогами ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 - віднесено за рахунок держави.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір 2977 гривень 20 коп.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.
Апеляційна скарга мотивована тим, що протиправними діями, рішеннями (бездіяльністю) посадових осіб Марганецького міського відділу ДВС південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, керівниками приватного підприємства "Ремсервіс АТП-11211", посадовими особами виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області Козирському М.А., неповнолітнім дітям ОСОБА_3 , ОСОБА_3 завдано немайнових втрат внаслідок моральних та фізичних страждань, які спричинили недобрі зміни в їх житті. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року визнано дії ПП «Ремсервіс АТП 11211» неправомірними, стягнуто з ПП «Ремсервіс АТП 11211» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , кожному, моральну шкоду в сумі 20000 гривень.
26 січня 2018 року державним виконавцем Марганецького МВДВС головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ульянковим С.Г. винесено постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення коштів з ПП «Ремсервіс АТП 11211», про що повідомлено стягувача та боржника.
Статтею 447 ЦПК України, ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право сторони виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою , якщо вважає, що рішенням, дією, бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року №6 «Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби».
ОСОБА_1 із скаргами до суду не звертався, дії чи бездіяльність державного виконавця під час виконання рішення суду незаконними не визнавалися.
Доказів незаконності дій (бездіяльності) державного виконавця під час виконання рішення суду матеріали справи не містять.
Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог, а також з тим, що обраний позивачем спосіб захисту права є таким, що не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення, наслідкам спричиненим цим порушенням.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Згідно з частиною першою статті 270 ЦК України відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на недоторканність особистого сімейного життя.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Особа, право якої було порушене, має право на відшкодування витрат, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності, інших цивільних прав при настанні негативних наслідків.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до роз`яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно п.5 постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини третьої статті 35 Закону України "Про автомобільний транспорт" перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах загального користування на договірних умовах із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.
Згідно п.10 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 р. N 176, державний контроль за дотриманням передбачених Правилами вимог покладається на Укртрансбезпеку, Національну поліцію та органи Держпродспоживслужби. 
Крім того, згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх службових повноважень.
Статтею 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. 
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що позивач не надав доказів протиправності поведінки відповідачів, а також доказів прямого причинного зв`язку між такою протиправною поведінкою, та моральними стражданнями, за спричинення яких позивач вимагав відшкодування.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Марганецького міського суду від 09 червня 2022 року- залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                                Ж.І. Максюта 

Судді:                                                 О.В. Свистунова
                                                                 
Н.М. Деркач