ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року	Львів	Справа № 300/8211/21 пров. № А/857/11443/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
судді-доповідача:                              Кушнерика М.П.,
суддів:                                                    Курильця А.Р., Мікули О.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 липня 2022 року, прийняте суддею Оспат`юком С.В. в м.Івано-Франківську, в порядку письмового провадження, у справі № 300/8211/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

                                           В С Т А Н О В И В:

в грудні 2021, ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просить визнати протиправними дії щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання виходячи із 56 відсотків суддівської винагороди та зобов`язати здійснити з 19.02.2020 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з врахуванням половини стажу навчання у Київському державному університеті імені Т.Г. Шевченка з 01.09.1986 до 30.06.1991, виходячи із 60 відсотків суддівської винагороди.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 у справі № 300/2467/20 здійснив з 19.02.2020 перерахунок її щомісячного довічного грошового утримання. Однак, відповідач протиправно, при здійсненні такого перерахунку, не врахував половини стажу навчання у Київському державному університеті імені Т.Г. Шевченка, внаслідок чого визначив розмір щомісячного грошового утримання виходячи із 56 відсотків суддівської винагороди. Вважає такі дії протиправними, у зв`язку з чим просить здійснити з 19.02.2020 перерахунок щомісячного довічного її грошового утримання з врахуванням половини стажу навчання у Київському державному університеті імені Т.Г. Шевченка з 01.09.1986 до 30.06.1991, виходячи із 60 відсотків суддівської винагороди.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 липня 2022 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивачки виходячи із 56 відсотків суддівської винагороди.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 19.02.2020 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 з врахуванням половини стажу навчання у Київському державному університеті імені Т.Г. Шевченка з 01.09.1986 до 30.06.1991, виходячи із 60 відсотків суддівської винагороди.
Здійснено розподіл судових витрат.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що в Законі України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII (далі – Закон № 1402-VIII) відсутній перелік посад, робота на яких зараховується до стажу роботи на посаді судді, не зазначено зарахування половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання. Крім того, згідно рішення Конституційного суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016 при визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді необхідно застосовувати ст. 137 Закону № 1402-VIII від 02.06.2016, відповідно до якої зарахування навчання до стажу роботи на посаді судді не передбачені.
Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подала, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарга та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно ч.1, 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 01.09.1986 до 30.06.1991 навчалася на юридичному факультеті Київського державного університету імені Т. Г. Шевченка, що підтверджується копією трудової книжки.
З 16.03.1994 до 18.09.2017 позивач працювала суддею Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області. Рішенням Вищої ради правосуддя від 12.09.2017 за № 2763/015-17 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, у зв`язку із поданням заяви про відставку. Наказом Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області № 02-03/173 від 18.09.2017 суддю ОСОБА_1 відраховано зі штату суду.
З 19.09.2017 відповідач призначив позивачу виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% грошового утримання судді, виходячи із стажу 23 роки 6 місяців і 4 дні.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду за № 876/11005/17 від 07.02.2018, скасовано постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2017 року у справі № 348/1972/17 та прийняти нову постанову, якою визнано протиправними дії Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області в частині встановлення позивачці щомісячного грошового утримання в меншому розмірі, без врахування половини строку навчання за денною формою у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка з 01.09.1986 до 30.06.1991, а також щодо відмови у нарахуванні до розміру довічного грошового утримання 20% надбавки, як особі, що проживає у населеному пункті, що має статус гірського. Зобов`язано Надвірнянське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області зарахувати позивачці до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка з 01.09.1986 до 30.06.1991, що складає 2 роки 5 місяців та починаючи з 19.09.2017 року нараховувати та виплачувати позивачці щомісячне довічне грошове утримання судді відповідно до статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ в розмірі 90% заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Зобов`язано Надвірнянське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області проводити нарахування та виплату позивачці щомісячного довічного грошового утримання в збільшеному на 20% розмірі, як особі, що проживає на території населеного пункту, якому надано статус гірського, з 19.09.2017 відповідно до Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 у справі № 300/2467/20 визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 174 від 18.05.2020 про відмову в перерахунку та виплаті позивачці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Івано-Франківській області № 205 від 12.03.2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Івано-Франківській області № 205 від 12.03.2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.
Відповідач, на виконання даного рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду, здійснив з 19.02.2020 перерахунок її щомісячного довічного грошового утримання, при здійсненні перерахунку не врахував половини стажу навчання позивача у Київському державному університеті імені Т.Г. Шевченка, та визначив довічне грошове утримання позивача в розмір 56 відсотків суддівської винагороди.
Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що до відносин з визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці при проведенні його перерахунку відповідно до частини четвертої статті 142 Закону № 1402-VIII повинні застосовуватись виключно норми цього Закону.
При цьому, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періодів роботи на посаді судді, є протиправними.
Відтак, у позивача наявне право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 60% суддівської винагороди, виходячи з 25 років 9 місяців 4 дні стажу судді.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Відповідно до частини першої статті 126 Основного Закону незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Правовідносини, пов`язані з виходом судді у відставку та призначенням йому щомісячного довічного грошового утримання, регулюються Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402.
На підставі абзацу четвертого пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Таким чином, згідно цього закону, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.
До моменту набрання чинності Закону № 1402-VIII діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ від 07.07.2010 (далі - Закон № 2453).
Відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453 судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності Закону № 2453 зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992 № 2862-ХІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862).
Відповідно до частини першої статті 43 Закону України «Про статус суддів» № 2862, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
На час набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ (30.07.2010) діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».
Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 цієї постанови (яка діяла одночасно із Законом № 2862-ХІІ; втратила чинність 01 січня 2012 року), доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що законодавством, яке необхідно застосовувати для обрахунку стажу судді, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, було передбачено право судді на зарахування до його стажу половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність при перерахунку довічного грошового утримання позивача, врахування до стажу роботи на посаді судді половину строку навчання у Київському державному університеті імені Т.Г. Шевченка з 01.09.1986 по 30.06.1991.
Аналогічний правовий висновок сформовано Верховним Судом у постановах від 01.11.2018 у справі № 9901/548/18, від 03.04.2019 у справі № 461/2128/17, від 20.12.2018 у справі № 482/2128/17, від 20.11.2018 у справі № 686/23450/16-а, від 19.06.2018 у справі № 243/4458/17, від 18.06.2020 у справі № 498/337/17, від 14.12.2020 у справі № 592/4591/17.
Крім того, право позивача на зарахування до стажу роботи половини періоду навчання в університеті, встановлене рішенням суду від 07.02.2018 у справі № 348/1972/17 і не потребує доказування в силу норми ч.4 ст. 78 КАС.
Відповідно до ч.3 ст.142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
З врахуванням наявного у позивачки стажу роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного (довічного) грошового утримання остання має право на отримання довічного грошового утримання у розмірі 60 % заробітку діючого на відповідній посаді судді, починаючи з 19.02.2020.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.
Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

                                              П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області - залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 липня 2022 року по справі № 300/8211/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.  

Головуючий суддя	 	М. П. Кушнерик 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула