Справа № 463/9328/21                         Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я. 
Провадження № 22-ц/811/714/22                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді – Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Личаківського  районного суду м. Львова від 13 грудня 2021 року  у справі за позовом  ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування,
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України, в якому просила стягнути з відповідача на її користь 38 400,00 грн страхового відшкодування (витрати на встановлення пам`ятника), 8056,01 грн пені, 1701,58 грн – три відсотки річних, 4522,43 грн інфляційних втрат, а також 10 000,00 грн витрат, понесених на оплату правової допомоги.
Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що 23.12.2017 на вул.Тракт Глинянський, 163 у м.Львові відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої мав місце наїзд транспортного засобу марки «Chery Amulet», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , на пішохода ОСОБА_3 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер у лікарні. Оскільки відповідальність водія транспортного засобу автомобіля марки «Chery Amulet», д.н.з. НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була, то 18.11.2020 було скерувано на адресу відповідача заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах ОСОБА_1 в розмірі 38 400,00 грн., що являє собою витрати на встановлення пам`ятника померлому ОСОБА_3 . Листом від 03.12.2020 відповідачем повідомлено про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення у кримінальній справі за фактом вказаної ДТП з посиланням на п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вважає рішення відповідача МТСБУ про відмову у виплаті страхового відшкодування через зупинення строків розгляду справи безпідставним, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинула третя особа – пішохід, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу в силу вимог ст.ст. 1166, 1187 ЦК України настає незалежно від вини. Таким чином, рішення про зупинення відповідачем строків розгляду заяви про виплату страхового відшкодування через відсутність постанови/вироку суду є необґрунтованим та таким, що порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому повинен сплатити позивачу пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати, а також відшкодувати понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу. На підставі наведеного просила задовольнити позов.
Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 13 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування – задоволено.
Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 38 400,00 грн. (тридцять вісім тисяч чотириста гривень нуль копійок) страхового відшкодування, 8056,01 грн (вісім тисяч п`ятдесят шість гривень нуль одна копійка) пені, 1701,58 грн (одна тисяча сімсот одна гривня п`ятдесят вісім копійок) три відсотки річних, 4522,43 грн (чотири тисячі п`ятсот двадцять дві гривні сорок три копійки) інфляційних втрат, а також 10 000,00 грн (десять тисяч гривень нуль копійок) витрат, понесених позивачем на оплату правової допомоги.
Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь держави 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок) судового збору, від сплати якого при зверненні до суду із позовом була позивач.
Рішення суду оскаржило Моторне (транспортне) страхове бюро України, подавши на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що рішення у кримінальному провадженні стосовно наїзду на пішохода ОСОБА_3 не прийнято, триває досудове розслідування, а отже висновки суду стосовно того, що МТСБУ зобов`язане було виплатити відшкодування до прийняття процесуального документа в кримінальному провадженні ніяким нормативним актом не підтверджені. Суд не взяв до уваги положення абзацу 4 п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`про те, що якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Також вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є не співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціною позову. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.
Судом встановлено, що 23.12.2017 на вул. Тракт Глинянський, 163 у м. Львові відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої мав місце наїзд невстановленого автомобіля на пішохода ОСОБА_3 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер у лікарні. За фактом вказаної ДТП органом досудового розслідування проводиться розслідування, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.12.2017 за №12017140040003468, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.2 ст.286 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що до наїзду на пішохода ОСОБА_3 причетний водій транспортного засобу марки «Chery Amulet», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , що пітверджується долученою до справи довідкою Львівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області №13725/37-21 від 08.07.2021.
Встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу автомобіля марки «Chery Amulet», д.н.з. НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була.
Згідно з підпунктом «а» пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застраховував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
18.11.2020 позивачем у відповідності до вказаних положень закону було скеровано на адресу відповідача заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах ОСОБА_1 в розмірі 38 400,00 грн., що являє собою витрати на встановлення пам`ятника померлому ОСОБА_3 .
МТСБУ листом від 03.12.2020 повідомило ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення у кримінальній справі за фактом вказаної ДТП, яка сталася 23.12.2017, внаслідок якої загинув ОСОБА_3 , посилаючись при цьому на положення п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
Перевіриши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для виплати страхового відшкодування МТСБУ та, відповідно, задоволення позову, з огляду на таке.
Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Закон України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відповідно до абзацу 2 п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 23 Закону № 1961-IV визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода пов`язана зі смертю потерпілого.
Крім того, пунктами 27.4 ст. 27 Закону передбачено, що страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть.
З матеріалів справи вбачається, що відповідна заява була подана позивачем до заява до МТСБУ 18.11.2020, однак до цього часу страхове відшкодування не виплачено.
Районний суд правильно встановив, що у відповідача були відсутні передбачені ст. 32, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування у виді витрат на спорудження надгробного пам`ятника, а шкода завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала. 
Крім цього встановлено, що кримінальна справа за фактом вказаної ДТП на розгляді у суді не перебуває.
З урахуванням наведеного суд прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати, понесені на встановлення надгробного пам`ятника ОСОБА_3 в розмірі 38 400,00 грн.
Пунктом 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Зважаючи на вказані положення та, враховуючи факт прострочення виплати МТСБУ страхового відшкодування позивачу та невиконання відповідного грошового зобов`язання з виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) на користь позивача, з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача 8056,01 грн пені, 1701,58 грн – три відсотки річних, 4522,43 грн інфляційних втрат. Відповідачем даний розрахунок не спростовано. 
Колегія суддів погоджується із рішення суду в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.
Оскільки позов задоволено в повному обсязі, а позивач при зверненні до суду із таким була звільнена від сплати судового збору, то такий в розмірі 908,00 грн. підлягає до стягнення з відповідача на користь держави.
Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 цього Кодексу передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано: копію Договору про надання правової допомоги  № 01.04.21 від 01.04.2021, п.6.1. якоговартість наданих послуг з представництва інтересів позивачки визначена сторонами у фіксованій сумі – 10000 грн; ордер про надання правової допомоги серії ВС № 1091496 від 09.08.2021, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, попередній розрахунок суми судових витрат, детальний опис наданих послуг на підставі договору про надання правової допомоги № 01.04.21 від 01.04.2021 та квитанцію до прибуткового касового ордеру №165 від 13.09.2021.
Суд першої інстанції, перевірши вказані документи, прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки 10 000,00 грн витрат, понесених на оплату правової допомоги.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.
       Рішення Личаківського  районного суду м. Львова від 13 грудня 2021 року  залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
       
       Повний текст постанови складено: 21.10.2022

Головуючий 

Судді