УХВАЛА

01 листопада 2022 року 
м. Київ
справа № 200/10374/21
адміністративне провадження № К/990/28456/22 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2022 року у справі №200/10374/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про визнання бездіяльності протиправною, стягнення недоотриманих коштів,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, в якому, з урахуванням відмови від частини позовних вимог, просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність щодо неврахування грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російській Федерації у Донецькій та Луганській областях під час нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби;
- зобов`язати нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільнені з військової служби за 26 календарних років служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням грошової винагороди за участь у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганський областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність, яка полягає в ненарахуванні грошової винагороди за участь у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях під час нарахування та виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у кількості 243 календарних дні з урахуванням грошової винагороди за участь у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганський областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів;
- зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у кількості 243 календарних дні, з урахуванням грошової винагороди за участь у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті грошового забезпечення, матеріальних допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за період служби з 1 березня 2018 року до 14 серпня 2020 року, а також відмові у перерахунку та виплаті одноразової грошової допомоги при звільнені та компенсації за невикористані відпустки з урахуванням посадового окладу за військовим званням підполковник юстиції обрахованого у спосіб та в розмірі, передбаченому приміткою до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2018 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;
- зобов`язати перерахувати та виплатити грошове забезпечення, матеріальні допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за період служби з 1 березня 2018 року до 14 серпня 2020 року, а також перерахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільнені з військової служби та компенсацію за невикористані відпустки, з урахуванням посадового окладу за військовим званням полковник юстиції обрахованого у спосіб та в розмірі, передбаченому приміткою до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2018 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», в редакції станом на 14 серпня 2021 року з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті грошового забезпечення в порядку та в розмірах, передбачених статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» за період служби з 26 березня 2020 року до 14 серпня 2020 року;
- зобов`язати нарахувати та виплатити грошове забезпечення відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням положень пункту 3-1 Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1090, Додатку 16 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, пункту 2-1 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414, Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», (з урахуванням приписів примітки до даного Додатку), а також грошової винагороди за участь у здійсненні заходів забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській області, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів за період служби з 26 березня 2020 року до 14 серпня 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті одноразової грошової допомоги при звільнені та компенсації за невикористані відпустки з урахуванням грошового забезпечення, обрахованого в порядку та в розмірах, передбачених ст. 81 Закону України «Про прокуратуру»;
- зобов`язати нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні та компенсацію за невикористані відпустки виходячи з грошового забезпечення, обрахованого в порядку та в розмірах, передбачених статею 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням положень: пункту 3-1 Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1090, Додатку 16 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, пункту 4-1 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414, Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (з урахуванням приписів примітки до даного Додатку), а також грошової винагороди за участь у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - з урахуванням раніше виплачених сум за період служби;
- стягнути середній заробіток за час затримки виплати всіх сум, починаючи з 15 серпня 2020 року до моменту винесення судом рішення.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року позов задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність відповідача, яка підлягає в не урахуванні грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російській Федерації у Донецькій та Луганській областях під час нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у запас позивачу;
- зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільнені з військової служби за 26 календарних років служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням грошової винагороди за участь у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганський областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, яка полягає в не нарахуванні грошової винагороди за участь у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях під час нарахування та виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у кількості 243 календарних дні, звільненому з військової служби у запас позивачу;
- зобов`язано відповідача нарахувати та виплати позивачу компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у кількості 243 календарних дні, з урахуванням грошової винагороди за участь у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнано протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті звільненому з військової служби у запас позивачу грошового забезпечення, матеріальних допомог на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за період служби з 1 березня 2018 року до 14 серпня 2020 року, а також відмові у перерахунку та виплаті одноразової грошової допомоги при звільнені та компенсації за невикористані відпустки з урахуванням посадового окладу за військовим званням підполковник юстиції обрахованого у спосіб та в розмірі, передбаченому приміткою до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2018 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;
- зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити звільненому з військової служби у запас позивачу грошове забезпечення, матеріальні допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за період служби з 1 березня 2018 року до 14 серпня 2020 року, а також перерахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільнені з військової служби та компенсацію за невикористані відпустки з урахуванням посадового окладу за військовим званням підполковник юстиції обрахованого у спосіб та в розмірі, передбаченому приміткою до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2018 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнано протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті звільненому з військової служби у запас позивачу грошового забезпечення в порядку та розмірах, передбачених статею 81 Закону України «Про прокуратуру» за період служби з 26 березня 2020 року до 14 серпня 2020 року;
- зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити звільненому з військової служби у запас позивачу грошове забезпечення відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням положень пункту 3-1 Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1090, Додатку 16 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, пункту 2-1 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414, Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (з урахуванням приписів примітки до даного Додатку), а також грошової винагороди за участь у здійсненні заходів забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській області, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів за період служби з 26 березня 2020 року до 14 серпня 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнано протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті звільненому з військової служби у запас позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані відпустки з урахуванням грошового забезпечення обрахованого в порядку та розмірах, передбачених статею 81 Закону України «Про прокуратуру»;
- зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні та компенсацію за невикористані відпустки звільненому з військової служби у запас позивачу, виходячи з грошового забезпечення відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням положень пункту 3-1 Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1090, Додатку 16 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, пункту 2-1 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414, Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (з урахуванням приписів примітки до даного Додатку), а також грошової винагороди за участь у здійсненні заходів забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській області, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплачених сум;
- в решті заявлених вимог відмовлено.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2022 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року у справі № 200/10374/21 за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про визнання бездіяльності протиправною, стягнення недоотриманих коштів - скасовано в частині позовних вимог про:
- визнання протиправною бездіяльності Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, яка полягає в не нарахуванні грошової винагороди за участь у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях під час нарахування та виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у кількості 243 календарних дні, звільненому з військової служби у запас позивачу;
- зобов`язання відповідача нарахувати та виплати позивачу компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у кількості 243 календарних дні, з урахуванням грошової винагороди за участь у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті звільненому з військової служби у запас позивачу грошового забезпечення, матеріальних допомог на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за період служби з 1 березня 2018 року до 14 серпня 2020 року, а також відмові у перерахунку та виплаті одноразової грошової допомоги при звільнені та компенсації за невикористані відпустки з урахуванням посадового окладу за військовим званням підполковник юстиції обрахованого у спосіб та в розмірі, передбаченому приміткою до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2018 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;
- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити звільненому з військової служби у запас позивачу грошове забезпечення, матеріальні допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за період служби з 1 березня 2018 року до 14 серпня 2020 року, а також перерахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільнені з військової служби та компенсацію за невикористані відпустки з урахуванням посадового окладу за військовим званням підполковник юстиції обрахованого у спосіб та в розмірі, передбаченому приміткою до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2018 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті звільненому з військової служби у запас позивачу грошового забезпечення в порядку та розмірах, передбачених статею 81 Закону України «Про прокуратуру» за період служби з 26 березня 2020 року до 14 серпня 2020 року;
- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити звільненому з військової служби у запас позивачу грошове забезпечення відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням положень пункту 3-1 Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1090, Додатку 16 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, пункту 2-1 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414, Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (з урахуванням приписів примітки до даного Додатку), а також грошової винагороди за участь у здійсненні заходів забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській області, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів за період служби з 26 березня 2020 року до 14 серпня 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті звільненому з військової служби у запас позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані відпустки з урахуванням грошового забезпечення обрахованого в порядку та розмірах, передбачених статею 81 Закону України «Про прокуратуру»;
- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні та компенсацію за невикористані відпустки звільненому з військової служби у запас позивачу, виходячи з грошового забезпечення відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням положень пункту 3-1 Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1090, Додатку 16 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, пункту 2-1 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414, Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (з урахуванням приписів примітки до даного Додатку), а також грошової винагороди за участь у здійсненні заходів забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській області, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплачених сум.
Прийнято нову постанову в цій частині про відмову у задоволенні позову.
В іншій чатсині рішення суду залишено без змін.
Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), надіславши її 12 жовтня 2022 року за допомогою засобів поштового зв`язку.
Скаржник просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2022 року у справі №200/10374/21 та ухвалити нове судове  рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Одночасно з цим, скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження.
Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з наступних підстав.
З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 «Касаційне провадження», зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Як на підставу касаційного оскарження скаржник покликається на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, вказуючи на необхідність відступлення від висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформованого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 6 лютого 2019 року у справі №522/2738/17.
Суд звертає увагу скаржника, що обов`язковими умовами при оскарження судових рішень на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення:
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанову Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивоване обґрунтування необхідності такого відступу (для пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України).
Обґрунтовуючи необхідність відступлення від висновків Великої Палати Верховного Суду, скаржником зазначено, що судом апеляційної інстанції під час винесення оскаржуваної постанови враховано висновок Великої Палати Верховного Суду від 6 лютого 2019 року у справі №522/2738/17, який, на переконання відповідача, не підлягав застосуванню у зв`язку з тим, що правовідносини викладені в останньому не є подібними із правовідносинами у цій справі. Проте, скаржником не зазначено ані конкретну норму права, від висновку щодо застосування якої слід відступити, ані який висновок заявник вважає правильним, ані вмотивованого обґрунтування необхідності такого відступу.
У контексті викладеного, Суд зазначає, що відступленням від висновку слід розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі №823/2042/16, провадження №11-377апп18).
Тобто, у касаційній скарзі скаржник має зазначити, що існуючий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах потребує видозміни, від нього слід відмовитися або ж уточнити, модифікувати певним чином з урахуванням конкретних обставин його справи. Сама ж по собі вмотивованість такого клопотання скаржника оцінюється судом касаційної інстанції при застосуванні наведеного процесуального фільтру під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі.
У цьому контексті Суд указує, що причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, помилковість, незбалансованість, неузгодженість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин в певній сфері або їх правового регулювання.
З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.
Як вбачається з наданої касаційної скарги, спірним питанням у цій справі є склад грошового забезпечення військовослужбовця, який повинен включатися при обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.
Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 6 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
22 вересня 2010 року Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади прийняв постанову, якою з 1 жовтня 2010 року установив щомісячну додаткову грошову винагороду. Як слідує зі змісту подальших змін до цієї постанови, перелік військовослужбовців та інших осіб, яким відповідно до пункту 1 цієї постанови встановлювалася винагорода, розширено.
Зі змісту Постанови № 889 слідує, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер.
Віднесення зазначеної винагороди до щомісячних видів грошового забезпечення також підтверджено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 6 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17.
Підстав для відступу від вказаного правового висновку Суд не вбачає.
Наступною підставою для перегляду оскаржуваних судових рішень, скаржник зазначає пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень пункту 2 розділу 1 та пункту 6 розділу ХХХІ Порядку МОУ №260 від 7 червня 2018 року у поєднанні із порядком Генеральної прокуратури України №152 від 26 липня 2018 року під час обчислення та виплати вихідної допомоги при звільненні військовослужбовцям з органів військової прокуратури.
Суд касаційної інстанції зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.
Зі змісту рішень судів попередніх інстанцій, оприлюднених в Єдиному державному реєстрі судових рішень слідує, що підставою позовних вимог був перерахунок грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення військового прокурора, звільненого з військової служби та з органів прокуратури.
Задовольняючи позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільнені з військової служби за 26 календарних років служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням грошової винагороди за участь у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганський областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплачених сум, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у зв`язку з тим, що позивач винагороду за участь в АТО отримував щомісячно під час проходження служби і вона входила до складу грошового забезпечення, то, відповідно, вказана складова повинна включатися до розрахунку грошової допомоги військовослужбовців при звільненні.
Так, при розгляді справи суд апеляційної інстанцій керувався Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 року (далі - Закон № 2011-XII), постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 7 листопада 2007 року № 1294, постановою Кабінету Міністрів України «Про питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» № 889 від 22 вересня 2010 року, постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року № 161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889».
Своєю чергою скаржник з-поміж іншого зазначає про неправильне застосування судом апеляційної інстанції при розгляді справи положень пункту 2 розділу 1 та пункту 6 розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом МОУ №260 від 7 червня 2018 року № 260 у поєднанні із Порядком виплати військовослужбовцям  військових прокуратур винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичної операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України №152 від 26 липня 2018 року.
Натомість зазначені скаржником норми права не були застосовані судом апеляційної інстанції при вирішенні спірних правовідносин у вказаній справі, а відтак посилання скаржника на необхідність формування висновку Верховного Суду щодо застосування вказаних норм є необґрунтованими.
З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
З огляду на це, касаційну скаргу належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року і постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2022 року у справі №200/10374/21
Окрім іншого, у касаційній скарзі скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. Проте, оскільки встановлено, що касаційну скаргу належить повернути у зв`язку з тим, що скаржник не виклав підстав для касаційного оскарження, то клопотання про поновлення строку на таке оскарження Суд не вирішує.
На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2022 року у справі №200/10374/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про визнання бездіяльності протиправною, стягнення недоотриманих коштів повернути особі, яка її подала.
Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….
Н.М. Мартинюк,
Суддя Верховного Суду