КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                                  
Справа № 381/2728/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6976/2022
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
21 вересня 2022 року                                                                                                   м. Київ
     Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:
                                                                                                                 
                                    судді-доповідача     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Кулікової С.В., Музичко С.Г.,                                                                                                                                                            
                                         при секретарі      Кузьмич Р.Р.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Орган опіки і піклування Фастівської міської ради про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення,
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Соловей Г.В.,-   
   
встановив:
 
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом.
Позивач просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 зареєстрована у будинку, проте не проживає у ньому без поважних причин з 09 грудня 2019 року.
У жовтні 2021 року ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення.
Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що  ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 чинять ОСОБА_2 перешкоди у користуванні будинком, фізично не допускають на територію домоволодіння та до будинку.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2022 року в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено.
В задоволені позову ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: орган опіки і піклування фастівської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні її позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, в іншій частині рішення суду залишити без змін. 
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримала.
ОСОБА_6 проти апеляційної скарги заперечила.
ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Рішення суду оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджують факт відсутності відповідача понад встановлені строки у жилому приміщенні без поважних причин.
Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку  АДРЕСА_1 .
Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 21травня 2019 року, складеного ОСОБА_7 , депутатом 6 округу смт Борова Фастівського району, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані:
ОСОБА_1 - власниця будинку;
ОСОБА_5 - чоловік власниці;
ОСОБА_4 - син власниці будинку;
ОСОБА_2 невістка власниці будинку;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - онуки власниці будинку.
Рішенням Фастівського районного суду Київської області від 27 листопада 2019 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано.
Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_2 , яка є її колишньою невісткою, зареєстрована у спірному будинку, проте не проживає у будинку з 09 грудня 2019 року без поважних причин.
На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надала: акт про непроживання особи за місцем реєстрації від 07 червня 2021 року, згідно якого  за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 09 грудня 2019 року забрала свої особисті речі та фактично не проживає ОСОБА_2 .
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК України).
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення.
Встановлено, що ОСОБА_2 вселилася у будинок як член сім`ї власника та зареєструвала своє місце проживання за адресою:  АДРЕСА_1 .
Заперечуючи проти позовних вимог, ОСОБА_2 зазначила, що вона була вимушена втікати від агресії свого колишнього чоловіка ОСОБА_4 та членів його родини. ОСОБА_4 та члени його родини, після розлучення, фізично не допускали її на територію домоволодіння, принижували і били у присутності дітей.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не надано достатніх та належних доказів, що відповідач ОСОБА_2 не проживає по місцю реєстрації з власної ініціативи без поважних причин, а наявний у справі акт про непроживання особи за місцем реєстрації від 07 червня 2021 року не дає підстав зробити висновок, що відповідач без поважних причин не проживає у спірному будинку.
Доводи апеляційної скарги про те, що факт непроживання відповідача підтверджується довідками, актом обстеження житлово-побутових умов, актом непроживання особи за місцем її реєстрації та показами свідків, колегія суддів відхиляє, оскільки у даному випадку наявні поважні причини непроживання ОСОБА_2 у спірному будинку, що підтверджується намаганням відповідача вселитися у спірний будинок, про що свідчить поданий нею зустрічний позов про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що на даний час ОСОБА_2 проживає у м. Бориспіль, та не має наміру проживати у спірному будинку, колегія суддів оцінює критично, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач не проживає у будинку без поважних причин.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 11 січня 2022 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-       
 
   постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2022 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови виготовлено 27 вересня 2022 року.

 
 
Суддя-доповідач                                                                                              Є.В. Болотов 

 
 
Судді:                                                                                                                С.В. Кулікова

 
 
                                                                                                                                                                                          С.Г. Музичко