ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6161/22 Справа № 182/3105/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Багрова А.Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 182/3105/22
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді -       Зубакової В.П.
суддів -                           Бондар Я.М., Остапенко В.О.,
сторони:
заявник – ОСОБА_1 ,
заінтересована особа – Нікопольський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро),

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2022 року, яка постановлена суддею  Багровою А.Г. у місті Нікополі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 02 серпня 2022 року,-
ВСТАНОВИВ :

       У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території.
 Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2022 року зазначена заява ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території - повернута заявнику. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. 
ОСОБА_1 вказує, що ним до заяви додані документи на підтвердження факту родинних відносин між ним та ОСОБА_2 , яка є матір`ю дитини ОСОБА_3 .
Посилається на ст. 317 ЦПК України, відповідно до якої заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України,  може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України, незалежно від місця проживання заявника.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена ст. 353 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Повертаючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заява підписана заявником, який не є батьком народженої дитини. У матеріалах справи відсутній документ, що підтверджує повноваження ОСОБА_1 подавати та підписувати заяву про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України. Таким чином, відповідно до п.1 ч.4 ст. 185 ЦПК України, суд постановив ухвалу про повернення заяви.
Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Пунктом сьомим ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.
Згідно ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України,  може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, повертаючи заяву  ОСОБА_1 , помилково дійшов до висновку про те, що вматеріалах справи відсутній документ, що підтверджує повноваження ОСОБА_1 подавати та підписувати заяву про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, оскільки, відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява може бути подана родичами дитини, зокрема ОСОБА_1 , звертаючись до суду першої інстанції з заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території, надав суду документи на підтвердження цього факту. Проте, ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2022 рокузаяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території - повернув заявнику. 
За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно повернув заяву заявнику.
Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як конституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.
Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).
За таких обставин, судом першої інстанції неправильно застосовано правила п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено право заявника на вільний доступ до правосуддя та постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням матеріалу до суду першої інстанції для продовження розгляду відповідно до вимог ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2022 рокускасувати та направити матеріали за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 01 листопада 2022 року.

Головуючий: 

Судді: