ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5165/22 Справа № 634/1273/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2022 року                                                                м. Дніпро
       Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Деркач Н.М.,
суддів: Барильської А.П., Лаченкової О.В., 
при секретарі - Усик А.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення осіб апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2022 року у справі за позовом АТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором , -
В С Т А Н О В И В : 

У жовтні 2020 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до Сахновщинського районного суду Харківської області з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалося на те, що 23 січня 2017 року між банком і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, на підставі якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 10 000 грн. з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
       Банк виконав усі умови підписаного договору, надав ОСОБА_2 кредит у зазначеному вище розмірі, однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань, своєчасно не сплачувала кредит та відсотки за користування кредитом, в результаті чого станом на 14 липня 2020 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 13 925,70 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 623,40 грн. в т.ч. заборгованості за поточним тілом кредиту в розмірі 0,00 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 10 623,40 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 0,00 грн.; заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 3 302,30 грн.; заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 0,00 грн.; пені в розмірі 0,00 грн.; комісії в розмірі 0,00 грн.
       Зазначену суму, а також судові витрати в розмірі 2 102 грн позивач просив стягнути з відповідача на його користь.
       Ухвалою Сахновщинського районного суду Харківської області зазначену цивільну справу передано за підсудністю до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.
       Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
       В апеляційній скарзі банк, посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачкою було підписано договір споживчого кредиту, в якому сторони дійшли згоди щодо умов кредитування, строків, відсоткової ставки.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк", суд першої інстанції виходив з того, що банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 23 січня 2017 року, в той час як на підтвердження своїх позовних вимог посилається на докази, які підтверджують наявність заборгованості у відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 05 травня 2017 року. За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 23 січня 2017 року необґрунтовані, належними доказами не підтверджені, а тому задоволенню не підлягають.
Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 23 січня 2017 року відповідач ОСОБА_1 підписала заяву № б/н на отримання кредитної карти. 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
       Матеріалами справи встановлено, що 23 січня 2017 року відповідач ОСОБА_1 підписала заяву № б/н на отримання кредитної карти. 
       У матеріалах справи наявні розрахунки заборгованості за кредитним договором № б/н від 23 січня 2017 року, проведені позивачем станом на 31 березня 2019 року та станом на 14 липня 2020 року.
       При цьому, відповідно до довідки про зміну умов кредитування, старт карткового рахунку відповідача відбувся 05 травня 2017 року зі встановленим кредитним лімітом 0,00, а 12 березня 2019 року на карту ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт 10 000 грн.
       З виписки про рух коштів по картковому рахунку відповідача видно, що після встановлення кредитного ліміту у розмірі 10000 грн, 14 березня 2019 року відповідачем було знято з картки 9880 грн. (а.с.12)
       При цьому, доказів своєчасного повернення кредитних коштів у повному обсязі відповідачем не надано.
       У зв"язку з невиконанням умов кредитного договору у відповідача виникла заборгованість, розрахунок якої надав банк. Відповідач контррозрахунку заборгованості не надала.
       Тому колегія суддів вважає, що позовні вимоги банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 623,40 грн підлягають задоволенню. 
       Посилання суду на те, що банком заявлено вимоги за кредитним договором від 05 травня 2017 року є помилковим, оскільки кредитний договір між сторонами укладено 23 січня 2017 року, а 05 травня 2017 року відбувся старт карткового кредиту.
       Що стосується заяви відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову банку, то колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення з огляду на те, що згідно з довідкою банку карта 4149629390577567 (кредитна кратка) відкрита зі строком дії до 02/21. (а.с.14)
       До суду з позовом АТ КБ «ПриватБанк» звернулося у жовтні 2020 року, тобто в межах строку позовної давності.
       Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту, стягнути також заборгованість за відсотками.
       Однак, з наданих позивачем документів вбачається, що розмір відсоткової ставки з відповідачем узгоджено не було.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі, їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 23.01.2017 року, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на сайті, як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді справи.
У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим Банком у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
       Враховуючи, що анкета-заява, підписана ОСОБА_1 , не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, то відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості по процентам.
       Посилання позивача на те, що сторони обумовили відсоткову ставку за користування кредитними грошима не підтверджуються матеріалами справи, оскільки Умови та правила відповідачем ОСОБА_1 не підписані.
       Дослідивши зібрані у справі докази окремо й в їх сукупності, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог банку.
       На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 4008,84 грн, виходячи з пропорційності задоволених позовних вимог та вимог апеляційної скарги.
       Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В : 

Апеляційну скаргу  Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" задовольнити частково.
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором б/н від 23 січня 2017 року, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 10623,40 грн.
В іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" судовий збір за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанцій у сумі 4008,84 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:                 Н.М. Деркач
                                                       А.П. Барильська

                                                                               О.В. Лаченкова