ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року 
м. Київ

справа № 500/2599/18
адміністративне провадження № К/9901/20289/19  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Чиркіна С.М.,
суддів:                Тацій Л.В., Шарапи В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Держпраці у Тернопільській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2019 року (головуючий суддя: Качмар В.Я., судді: Гінда О.М., Ніколін В.В.) у справі № 500/2599/18 за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови,
У С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
У листопаді 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач або ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду із позовом до Управління Держпраці у Тернопільській області (далі відповідач або Управління Держпраці) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 16 серпня 2018 року № ТР1013/759/2АВ/СПТД-ФС у розмірі 372 300,00 грн.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року у задоволені позову відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2019 року апеляційну скаргу задоволено.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 16 серпня 2018 року                                        № ТР1013/759/2АВ/СПТД-ФС.
18 липня 2019 року на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління Держпраці у Тернопільській області, надіслана 15 липня 2019 року, у якій скаржник просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2019 року та залишити в силі рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року.
Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі. Цією ж ухвалою витребувано справу з суду першої інстанції. 
18 вересня 2019 року від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому він просить залишити постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2019 року без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
Ухвалою Верховного Суду від 04 жовтня 2022 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 КАС України.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що в Управління для розгляду та вжиття необхідних заходів надійшов лист Теребовлянської районної державної адміністрації від 12 липня 2018 року № 02-942/02-24, у якому зазначено, що на підставі розпорядження голови районної державної адміністрації від 06 січня 2018 року            № 38-од "Про робочі групи з питань легалізації виплати заробітної плати та зайнятості населення" 11 липня 2018 року здійснено обстеження суб`єкта господарювання в       м. Теребовля торгової точки "Трапеза & доставка", в ході якого в ФОП ОСОБА_1 (адреса державної реєстрації АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) виявлено, що у вказаній торговій точці ОСОБА_2 реалізовує продукти, в тому числі здійснює приготування їжі та реалізовує її. ОСОБА_2 не надала ні копії трудового договору, ні копії свідоцтва про підприємницьку діяльність.
В період з 23 липня 2018 року по 30 липня 2018 року та 03 серпня 2018 року інспекторами праці-головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Григорчук О.В., Шевчуком Ю.Н. та начальником відділу гігієни праці Бандури О.П. згідно наказу відповідача «Про проведення інспекційних відвідувань у ФОП ОСОБА_1 » від 20 липня 2018 року № 490, що прийнятий на підставі листа Теребовлянської районної державної адміністрації Тернопільської області (далі - РДА) від 12 липня 2018 року № 02-942/02-24, направлення про проведення заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю (інспекційного відвідування) від 20 липня 2018 року № ТР1013/759, проведено захід державного контролю за додержанням законодавства про працю (інспекційне відвідування) у ФОП. Місце здійснення діяльності АДРЕСА_2 (далі - місце здійснення діяльності); адреса реєстрації позивача: АДРЕСА_3 (далі також адреса реєстрації).
За змістом направлення від 20 липня 2018 року № ТР 1013/759, воно дійсне з 23 по 30 липня 2018 року.
За результатами інспекційного відвідування головним державним інспектором Григорук О.В. складено акт про неможливість проведенні інспекційного відвідування/невиїзного інспектування від 23 липня 2018 року № ТР1013/759/АВ (далі також акт).
Зі змісту акту неможливість проведення інспекційного відвідування викликана створенням перешкод у діяльності інспекторам праці, яка виразилась, зокрема у:
ненаданні інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування;
ненаданні доступу до виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;
відсутність об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням.
Водночас 23 липня 2018 року хід проведення інспекційного відвідування за місцем здійснення діяльності фіксувався на відеокамеру.
Допитаний у суді першої інстанції свідок ОСОБА_2 суду пояснила, що вона 23 липня 2018 року зранку зайшла в торговий кіоск за адресою: АДРЕСА_4 , після чого прийшов позивач і попросив свідка прибрати зазначений кіоск, так як приміщення повинно здаватися в оренду. Також зазначила, що в даному кіоску ще знаходилася її свекруха. Надалі, до зазначеного кіоску прийшли особи та назвалися інспекторами Управління Держпраці у Тернопільській області, однак щодо пред`явлення відповідних посвідчень, то свідок не пам`ятає чи такі посвідчення пред`являлися. На запитання, що свідок робить у зазначеному кіоску, то вона відповіла, що в даному кіоску вона прибирає та на всі питання, які стосуються проведення інспекційного відвідування нехай відповідає безпосередньо ФОП       ОСОБА_1 . Після чого, зазначеним працівникам надала відповідний номер, який продиктувала з свого мобільного телефону та звільнила приміщення у торговому кіоску, зачиняючи двері. Також свідок зазначила, що в той самий день вона повідомила ФОП ОСОБА_1 про зазначене інспекційне відвідування. Відмітила, що з позивачем перебуває в дружніх відносинах та з липня 2018 прийнята ним на роботу.
Судом першої інстанції з покликанням, в тому числі, на показання свідків встановлено, що під час здійснення інспекційного відвідування 23 липня 2018 року, на об`єкті відвідування, за прилавком, виявлено осіб, які представились ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Надалі, інспектори праці представились та попросили показати документи, а саме: трудові договори, ліцензію на торгівлю та інші дозвільні документи на провадження підприємницькою діяльністю. Присутніми особами документів надано не було, та було повідомлено номер телефону для зв`язку з позивачем. Для встановлення анкетних даних осіб, які перебували на об`єкті відвідування, інспектором праці було викликано поліцію. Не дочекавшись приїзду поліції, особи покинули приміщення, закрили торгівельну точку та пішли у невідомому напрямку. Зазначені факти зафіксовані також засобами відеотехніки.
Судом апеляційної інстанції з покликанням на відеозапис додатково встановлено, що у приміщенні, куди прийшли працівники відповідача були дві особи ОСОБА_2 разом із свекрухою. Жодної діяльності щодо продажу тієї чи іншої продукції ОСОБА_2 не здійснювала. Прилавки у цьому приміщенні були пусті. 
24 квітня 2018 року інспектором праці Григорук О.В. складена вимога про надання/поновлення документів № ТР1013/759/ПД (далі також вимога).
За змістом вимоги та акту, у зв`язку з відсутністю документів, ведення яких передбачено законодавством про працю та неможливістю проведення інспекційного відвідування зобов`язано позивача у строк до 16.00 год 30 липня 2018 року надати документи для проведенні інспекційного відвідування перелік та назва яких, викладені у дванадцятьох пунктах вимоги.
За змістом повідомлення про вручення поштового відправлення із штрих-кодовим ідентифікатором 4602701883408, акт та вимога надіслані на ім`я ФОП за адресою АДРЕСА_5 25 липня 2018 року.
За відміткою на поштовому відправлені, вимога вручена особисто 30 липня 2018 року. Проте на поштовому відправленні відсутній підпис особи, якій вручено таке повідомлення.
За даними відомостей з відстеження УКРПОШТИ, поштове відправлення із штрих-кодовим ідентифікатором 4602701883408 вручено особисто 30 липня 2018 року о 18.40 год.
03 серпня 2018 року здійснено спробу проведення інспекційного відвідування ФОП за місцем здійснення діяльності ФОП про, що складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування № ТР1013/759/2АВ (далі також акт від 03 серпня 2018 року).
За даними, наведеними в акті від 03 серпня 2018 року, інспекційне відвідування неможливо провести у зв`язку:
з ненаданням інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування;
ненадання для ознайомлення книг, реєстрів та документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, їх завірених об`єктом відвідування копій або витягів;
відсутністю документів, ведення яких передбачено законодавством про працю.
08 серпня 2018 року на підставі акту від 03 серпня 2018 року заступником начальника Управління прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № ТР1013/759/2АВ/ТД на підставі абзацу 7 частини другої статті 265 КЗпП; призначено розгляд справи на 16 серпня 2018 року об 11.30 год.
10 серпня 2018 року на адресу реєстрації позивача направлено повідомлення про розгляд справи від 08 серпня 2018 року № 2717/01-05-12.318.
Згідно відстеження із сайту УКРПОШТИ повідомлення поштового відправлення із штрих-кодовим ідентифікатором 4602701909741 вручено особисто 13 серпня 2018 року.
16 серпня 2018 року відповідачем винесено постанову, якою ФОП визнано винним у порушення абзацу 7 частини другої статті 265 КЗпП та накладено штраф у розмірі 372300 грн.
Оскаржувана постанова 17 серпня 2018 року супровідним листом направлена ФОП за адресою реєстрації.
Не погоджуючись із вказаною постановою та висновками відповідача, прийнятими за результатами проведеного інспекційного відвідування, позивач звернувся до суду із цим позовом.

IIІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ
Позивач вважає, що винесена відповідачем оскаржена постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки зазначену вимогу щодо надання відповідних документів у строк до 16:00 год. 30 липня 2018 року позивач не отримував, а тому він не знав та не міг знати про її існування, як наслідок не мав можливості надати необхідні документи для проведення зазначеного інспекційного відвідування. Таким чином, відповідач безпідставно дійшов висновку, що позивач відмовився надати інспекторам праці необхідні документи для проведення інспекційного відвідування.
Також позивач зазначив, що на дату проведення інспекційного відвідування він не здійснював свою господарську діяльність у торговому кіоску за адресою:                    АДРЕСА_6 , оскільки дане приміщення з 22 липня 2018 року було передано у користування іншій особі відповідно до договору оренди приміщення від 22 липня 2018 року. В день проведення інспекційного відвідування позивачем проводилась підготовка приміщення до передачі в оренду (здійснювалося прибирання). Отже, відповідач безпідставно дійшов висновку, що позивач створив перешкоди у проведенні інспекційного відвідування, оскільки торговий кіоск за адресою: АДРЕСА_6 переданий у користування іншій особі згідно договору, а тому наймані працівники ФОП ОСОБА_1 були відсутні під час проведення інспекційного відвідування.
В свою чергу, відповідач зазначив, що оскаржені позивачем дії щодо винесення на підставі акта про неможливість проведення інспекційного відвідування                         № ТР1013/759/2АВ від 03 серпня 2018 року оскарженої постанови, здійснені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ 
Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач виніс оскаржувану постанову на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та чинним на час проведення інспекційного відвідування законодавством. 
Судом першої інстанції акцентовано увагу на тому, що згідно пояснень представника відповідача та показів свідка позивач був обізнаний про проведення зазначеного інспекційного відвідування, яке проводилося 23 липня 2018 року. Даний факт про те, що 23 липня 2018 року свідок повідомила позивача про інспекційне відвідування також не заперечується і останнім у судовому засіданні.
За позицією суду першої інстанції, позивач був повідомлений про зазначене інспекційне відвідування та отримав копію акту про неможливість проведення інспекційного відвідування від 23 липня 2018 року № ТР1013/759/АВ та одного примірника вимоги про надання документів від 24 липня 2018 року                                 № ТР 1013/759/ПД саме 30 липня 2018 року, а тому суд критично поставився до твердження позивача на те, що останній був позбавлений змоги надати відповідні документи у встановлений строк.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем створено перешкоди у проведенні перевірки, оскільки достовірних даних про те, що позивачем отримано вимогу та акт судом не встановлено, стверджувати про те, що він був обізнаний про перевірку немає підстав, жодних доказів того, що позивачем створювались перешкоди у проведені інспекційного відвідування матеріали справи не містять.
Судом апеляційної інстанції акцентовано увагу на тому, що згідно наявного у матеріалах справи акту прийому-передачі приміщення відповідно до договору, таке передано орендарю 06 серпня 2018 року з дотриманням 20 денного строку для передачі від дня укладення договору. Водночас договором не передбачено, що вказане у ньому приміщення має передатися в оренду негайно із складенням про це відповідного акта. Те, що ФОП не надано до 23 липня 2018 року акта про приймання-передачу приміщення відповідно до договору ще не свідчить, що ФОП здійснював на об`єкті, що підлягав перевірці, господарську діяльність.
Водночас судом апеляційної інстанції з покликанням на відеозапис від 23 липня 2018 року, яким фіксувався хід проведення інспекційного відвідування, зазначено про відсутність будь-яких ознак, що у цьому приміщенні здійснюється певна діяльність, прилавки пусті, жодних продуктів харчування чи працюючої техніки не виявлено.
V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕННЯ 
В обґрунтування вимог касаційної скарги, скаржником зазначено, що судом апеляційної інстанції грубо порушено норми матеріального та процесуального права.
За позицією скаржника, ненадання інспектору праці документів, а також не прибуття на об`єкт відвідування, унеможливило проведення інспекційного відвідування, а також розцінюється як створення перешкод у діяльності інспектора праці.
Скаржник стверджує, що судом апеляційної інстанції не прийнято до уваги та належним чином не оцінено докази та матеріали інспекційного відвідування, надаючи перевагу стороні позивача.
Відповідач зазначає, що долучений до позовної заяви договір оренди, який судом апеляційної інстанції прийнято до уваги ніяким чином не спростовує факту перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_1 та не узаконює їх.
Наполягає на тому, що відповідачем було вжито всіх належних від нього заходів для належного інформування позивача про необхідність надання документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, а також про розгляд справи про накладення штрафу.
Також стверджує, що ФОП ОСОБА_1 був належним чином повідомлений, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, а твердження позивача про фактичне неотримання повідомлення є недостовірними та не можуть свідчити про протиправність оскаржуваного рішення.
У відзиві на касаційну скаргу позивач наполягає на тому, що приміщення за місцем здійснення діяльності дійсно йому належить, однак на час початку інспекційного відвідування (23 липня 2018 року) жодної діяльності у ньому не проводилося, так як згідно договору оренди приміщення від 22 липня 2018 року таке передане в строкове платне користування іншій особі, а ОСОБА_2 , що була на той час у приміщенні здійснювала прибирання.
Також акцентує увагу на тому, що навіть, якщо б він і отримав вимогу 30 липня 2018 року, то він не зміг би її виконати, оскільки строк для виконання був встановлений до 16.00 год. 30 липня 2018 року.

VІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги відповідача, а також виходячи із меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України [в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом України від 15.01.2020 № 460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справі"; (далі - Закон № 460-IX)], колегія суддів виходить із такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні у цій справі правовідносини урегульовані, зокрема, статтею 259 КЗпП України, Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V), а також Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМУ від 26 квітня 2017 року № 295 (далі також Порядок № 295), який був чинним на момент призначення та проведення інспекційного відвідування.
Правові та організаційні засади, основні принципи та порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності визначено Законом № 877-V.
Згідно з цим Законом орган державного нагляду має право здійснювати планові, позапланові заходи здійснення державного нагляду. Підстави, порядок їх здійснення та необхідні розпорядчі документи органу державного нагляду, визначені статтями 5, 6, 7 цього Закону № 877-V.
Відповідно до частини 1 статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
На виконання частини 1 статті 259 КЗпП України, постановою від 26 квітня 2017 року № 295, Кабінет Міністрів України затвердив Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин і який визначав процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю. (далі - об`єкт відвідування).
Згідно з пунктом 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.
Пунктом 10 Порядку № 295 передбачено, що тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування не може перевищувати 10 робочих днів, для суб`єктів мікропідприємництва та малого підприємництва - двох робочих днів.
Згідно із пунктом 18 Порядку № 295 у разі відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, об`єкту відвідування надсилається копія акта про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування та письмова вимога із зазначенням строку поновлення документів. На час виконання такої вимоги строк проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування зупиняється.
За змістом пункту 20 Порядку № 295 акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.
Так, судами попередніх інстанцій не було встановлено, чи відноситься позивач до суб`єктів малого підприємництва, чи дотримано відповідачем строк проведення перевірки з урахуванням зупинення проведення інспекційного відвідування та чи складено акт у визначений чинним законодавством строк.
Водночас за змістом направлення від 20 липня 2018 року № ТР 1013/759, воно дійсне з 23 по 30 липня 2018 року, проте акт проведення інспекційного відвідування №ТР1013/759/2АВ, який став підставою для накладення штрафу на позивача складено 03 серпня 2018 року. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що продовження терміну перевірки та відповідно направлення.
Отже, суди попередніх інстанцій прийняли рішення без встановлення всіх значимих обставин по справі та оцінки, наданих сторонами доказів.
Верховний Суд звертає увагу, що недотримання порядку проведення перевірки нівелює наслідки такої перевірки, а отже невстановлені судами вищенаведені обставини мають значення для вирішення справи по суті.
Верховний Суд наголошує, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи з метою ухвалення справедливого та об`єктивного рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.
Водночас Верховний Суд звертає увагу на те, що, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отжк, для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу в їх сукупності, які містяться в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
За змістом статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно із частиною другою статті 353 КАС України (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом № 460-IX) підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.
Верховний Суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати обставини, давати оцінку доказам, а відтак позбавлений можливості постановити рішення у справі у зв`язку з неповним встановленням обставин справи, у зв`язку із чим постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 345, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд,

П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління Держпраці у Тернопільській області задовольнити частково.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2019 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Судді Верховного Суду:                                                            С.М. Чиркін
                                                                                          Л.В. Тацій
                                                                                          В.М. Шарапа