ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5954/22 Справа № 188/1842/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бурда П.О Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.         
суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою  Української сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Української сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права на земельну частку (пай), -
В С Т А Н О В И Л А :

У рудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Української сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай).
Позов мотивовано тим, що 25 липня 1994 року позивач був влаштований на роботу до радгоспу «Дніпропетровський» Української сільської ради Петропавдівського району Дніпропетровської області. 06 грудня 1995 був звільнений з членів уже КСП «Дніпропетровське» за власним бажанням.
Рішенням № ІУ-ХХП від 05 серпня 1995 року Української сільської ради, на території якої знаходилася центральна садиба КСП «Дніпропетровське», цьому сільськогосподарському підприємству було передано землі в колективну власність та постійне користування, видано Державний акт на право колективної власності на землю. До цього рішення додається список членів КСП, які мають право на середню земельну частку (пай). Позивач у цьому списку значиться за № 1149.
Згідно з листом Петропавлівської районної державної адміністрації від 20 січня 2015 позивач дійсно був уключений до списку громадян, які мають право на земельну ділянку, та який додавався до Акту на право колективної власності на землю, однак землю не отримав по причині того, що нібито на момент розпаювання (березень 1997 року ) він не був членом КСП.
Позивач, посилаючись на ст.ст, 22, 23 Земельного кодексу (далі - ЗК) України, Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Указ Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) площею 10,84 умовних кадастрових гектарів, як колишнього члена КСП «Дніпропетровське» Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), за рахунок земель запасу та державного резервного фонду в адміністративних межах Української сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області та визнати за ним, як за колишнім членом КСП «Дніпропетровське» Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, право власності на майнову частку (пай) у пайовому фонді майна КСП «Дніпропетровське» Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області.
Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2022 року позов задоволено та ухвалено визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) площею 10,84 умовних кадастрових гектарів як колишнього члена КСП «Дніпропетровське» Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), за рахунок земель запасу та державного резервного фонду в адміністративних межах Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області; визнати за ОСОБА_1 , як колишнім членом КСП «Дніпропетровське» Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, право власності на майнову часту(пай) у пайовому фонді майна КСП «Дніпропетровське» Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області; вирішено питання стосовно судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що обставини, на які послався позивач у позові, підтверджені належними та допустимими доказами, які у їх сукупності є достатніми для задоволення позовних вимог. 
В апеляційній скарзі Українська сільська рада Синельниківського району Дніпропетровської області просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що позивач в період з 25 липня 1994 року до 06 грудня 1995 року перебував у трудових відносинах з радгоспом «Дніпропетровський» та в зв`язку із реорганізацією підприємства 01 червня 1995 відповідно до чинного на той час Положення «Про порядок перетворення радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств і організацій у колективні сільськогосподарські підприємства», затвердженого наказом Міністерства сільського господарства і продовольства, Державного комітету по харчовій промисловості, Фонду державного майна, Міністерства економіки і Міністерства юстиції від 27 січня 1994 р. № 27/4/62/9/4/5, став членом його правонаступника колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП) «Дніпропетровське» на території Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. Ці обставини підтверджуються доданою до позовної заяви копією архівної довідки (а.с.6).
Згідно з рішенням Української сільської Ради народних депутатів від 05 серпня 1995 №IV-XXII було виготовлено та видано 05 серпня 1995 року КСП «Дніпропетровське» державний акт на право колективної власності на землю, який посвідчував, що вказаному власнику передається у колективну власність 16 024,5 га землі в межах згідно з планом. Зазначений державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №12 (а.с. 4).
До цього рішення додається список членів КСП, які мають право на середню земельну частку (пай). Позивач у цьому списку значиться за № 1149 (а.с.5).
Листом Петропавлівської районної державної адміністрації від 13 січня 2015 року підтверджено, що позивач був включений до списку громадян, які мають право на земельну ділянку, який додавався до державного акту на право колективної власності на землю, однак відповідно до рішень загальних зборів КСП «Дніпропетровське» №1 від 15 березня 1997 року, №3 від 18 лютого 2000 року, №3 від 04 березня 2000 року, №1 від 10 березня 2000 року позивачу відмовлено у видачі сертифікату на земельну частку (пай) по причині того, що на момент розпаювання у березні 1997 року він уже не був членом КСП (а.с.8).
Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що обставини, на які послався позивач у позові, підтверджені належними та допустимими доказами, які у їх сукупності є достатніми для задоволення позовних вимог. 
Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (в редакції від 22 червня 1993 року) визначено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.
Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).
Водночас відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (тут і далі у редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України та зазначеного Указу Президента України особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.
Відповідно до роз`яснень, що надані судам у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.
Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.
Позовна давність існує для захисту права за позовом особи, право якої порушене. Іншими словами, це строк протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати захисту чи примусового здійснення свого права через суд. Сплив строку позовної давності є підставою для відмови в позові.
Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.
Відповідно до статті 75 ЦК УРСР 1963 року позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.
Згідно з вимогами статті 76 ЦК УРСР 1963 року перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і переривання перебігу строків позовної давності встановлюються і статтями 78 і 79 цього Кодексу.
Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 вересня 2019 року по справі №139/925/18.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Матеріалами справи встановлено, що позивач в період з 25 липня 1994 року до 06 грудня 1995 року перебував у трудових відносинах з радгоспом «Дніпропетровський».
06 грудня 1995 був звільнений з членів уже КСП «Дніпропетровське» за власним бажанням.
Рішенням Української сільської Ради народних депутатів від 05 серпня 1995 №IV-XXII було виготовлено та видано КСП «Дніпропетровське» державний акт на право колективної власності на землю.
Так, ОСОБА_1 про порушення свого права на земельну частку (пай) повинен був дізнатись з початку розпаювання земель КСП «Дніпропетровське» у 1997 році, що є загальновідомим фактом. Однак, позивач у передбачений законом строк без поважних на те причин не звернувся до суду з вказаними вимогами, а звернувся лише у грудні 2021 року, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
На вказані обставини справи районний суд уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, а тому рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
За змістом ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено, з ОСОБА_1 на користь Української сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області підлягає стягненню судовий збір, сплачений апелянтом при подачі апеляційної скарги в розмірі 6063,90 грн.. 
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу Української сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області - задовольнити. 
Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2022 року - скасувати.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Української сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права на земельну частку (пай) - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Української сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області судовий збір у сумі 6063,90 грн..
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко