П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/1226/22-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Томчук А.В. 
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
05 вересня 2022 року                                                                                          м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Держпраці у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Держпраці у Вінницькій області, в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 09.11.2021 № ВН 4944/487/АВ/ТД-ФС.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року позов задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору.
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія відзначає наступне.
Судом встановлені наступні обставини справи. 
Посадовими особами Управління Держпраці у Вінницькій області на підставі направлення про проведення заходу державного контролю від 07.09.2021 № 1023-о, у період часу з 09.09.2021 по 22.09.2022 проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) магазину ТПП (Товари Повсякденного Попиту) за адресою АДРЕСА_1 , де здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 . 
За результатами проведеного заходу складено Акт від 22.09.2021 №ВН 49448487/АВ, де зафіксовано порушення позивачем ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а саме допуск працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом та повідомлення ДПС про прийняття працівника на роботу.
Задля усунення виявлених порушень було винесено припис від 22.09.2021 №ВН4944/487/АВ/П.
В подальшому, листом від 04.10.2021 №4891/04-04 позивача повідомлено про намір посадових осіб відповідача у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою відповідних документів, розглянути справу про застосування до нього штрафних санкцій.
09.11.2021 заступник начальника ГУ Держпраці у Вінницькій області виніс постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятості населення №ВН 4944/487/АВ/ТД-ФС, якою за порушення вимог ч. 1 ст. ст. 21 КЗпП, ч. 4 ст. 24 КЗпП та постанови КМУ від 17.06.2015 №413 на позивача накладено штраф у розмірі 60 000 гривень.
Вважаючи постанову, винесену за наслідками проведеної перевірки, протиправною, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при здійсненні інспекційного відвідування порушено порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, зокрема, щодо здійснення інспекційного відвідування (перевірки) у присутності керівника або особи, уповноваженої керівником.
Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не було вжито усіх заходів з метою зібрання достатньої доказової бази під час проведення інспекційного відвідування, що мало місце 09.09.2021, та зроблено передчасний висновок про факт використання позивачем праці неоформленого працівника.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції відзначає наступне.
Закон України «Про зайнятість населення» визначає правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття.
Відповідно до частини 1 статті 52 Закону України «Про зайнятість населення», державний контроль за додержанням законодавства про зайнятість населення здійснює уповноважений орган з реалізації державної політики з питань державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про зайнятість населення та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в межах їх повноважень.
Відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Згідно з пунктом 2 Положення №96 Держпраці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Процедуру проведення Управліннями Держпраці перевірки стану додержання законодавства про працю, визначено Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 № 877-V (далі Закон №877-V).
Відповідно до ст.1 Закону №877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Згідно з ч.4 ст.2 Закону №877-V заходи контролю здійснюються, в т.ч., органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21,частини третьої статті 22 цього Закону.
Державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом (ст.3 Закону №877-V).
Відповідно до пункту 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823, заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів. 
Згідно з пункту 8 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823, про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.
Відповідно до пункту 9 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823, під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.
На вимогу об`єкта відвідування або уповноваженої ним посадової особи інспектор праці надає копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та вносить запис про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності) перед наданням акта для підпису.
Як встановлено в ході розгляду справи, інспекційне відвідування позивача здійснювалось за його відсутності. При цьому як акт, так і відзив відповідача, поданий в подальшому до суду, не містить жодних відомостей щодо проведення інспекційного відвідування в присутності об`єкта відвідування чи уповноваженої ним особи чи повідомлення останнього у визначеному законодавством порядку щодо такого відвідування, що в свою чергу свідчить про порушення відповідачем як вимог ЗУ №877-V так і положень Порядку №823.
При цьому, зі змісту апеляційної скарги також вбачається, що уповноваженими особами відповідача не заперечується факт відсутності позивача під час проведення перевірки у магазині ТПП (Товари Повсякденного Попиту) за адресою вул. Миру, 1В, с. Тягун, Іллінецький район, Вінницька область.
Окрім того, в акті від 22.09.2021 № ВН/4944/487/АВ не вказано про пред`явлення об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі службового посвідчення перевіряючого. Матеріали справи також не містять будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що продавець ОСОБА_2 , яка з відомостей Акту від 22.09.2022 перебувала в магазині за адресою АДРЕСА_1 , є уповноваженою особою ФОП ОСОБА_1 . 
Судова колегія зауважує, що ні матеріали справи, ні матеріали апеляційної скарги не містять доказів вчинення уповноваженими особами відповідача спроб повідомлення позивача чи його уповноваженої особи про початок інспекційного відвідування магазину за адресою АДРЕСА_1 . 
Враховуючи вказане, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем при здійсненні інспекційного відвідування порушено порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, зокрема, щодо здійснення інспекційного відвідування (перевірки) у присутності керівника або особи, уповноваженої керівником.
В даному випадку судова колегія наголошує, що відповідач під час проведення перевірки суб`єкта господарювання повинен дотримуватися порядку призначення та проведення такої перевірки, враховуючи, що чинним законодавством України не передбачено будь-яких випадків щодо притягнення суб`єктів господарювання до відповідальності за результатами перевірки, призначеної та проведеної з грубим порушенням порядку, визначеного національним законодавством, оскільки результати такої перевірки не породжують для суб`єкта господарювання правових наслідків.
За встановлених обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що за умови неповідомлення позивача або уповноваженої ним особи про початок проведення перевірки, проведення перевірки за відсутності позивача чи або уповноваженої ним особи, останній був позбавлений можливості  реалізації свої прав, визначених статтею 10 ЗУ №877-V, Порядком №823. 
Крім того, неврахування цих обставин відповідачем при розгляді справи про накладення штрафу беззаперечно свідчать про невідповідність рішення суб`єкта владних повноважень вимогам частини другої статті 2 КАС України. 
В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Отже, за сукупності встановлених обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова від 09.11.2021 № ВН 4944/487/АВ/ТД-ФС прийнята необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, відтак, є протиправною та підлягає скасуванню.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Управління Держпраці у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Гонтарук В. М.    Матохнюк Д.Б.