ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року 
м. Київ

справа № 460/3019/18
адміністративне провадження № К/9901/1130221, К/9901/11302/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного адміністративного суду: 
Головуючої судді: Желтобрюх І.Л.,
суддів: Блажівської Н.Є., Дашутіна І.В.,
за участю: 
секретаря судового засідання                        Вітковської К.М., 
представника позивача та третіх осіб на стороні позивача:              Марченка О.І.,
представника відповідача                                                                           Кузьмич Н.О.,
представника третьої особи на стороні відповідача:                           Васіної І.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні  в порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "МОРГАН ФЕНІЧЕ" та Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року (суддя: Друзенко Н.В.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2021 року (Макарик В.Я., Матковська  З.М., Кузьмич С.М.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МОРГАН ФЕНІЧЕ" до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Рівненській області, треті особи: Франклін Макмахон, Лоррейн Макмахон, Хоум Груп Ес.Ей. (Home Group S.A.), Держава Україна в особі Міністерства юстиції України про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,
  в с т а н о в и в :
Товариство з обмеженою відповідальністю "МОРГАН ФЕНІЧЕ" (далі - ТОВ    «Морган Феніче», позивач)    звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - ГУ ДФС у Рівненській області, відповідач-1) та Державної фіскальної служби України (далі -ДФС України, відповідач-2) про визнання протиправними і скасування податкових    повідомлень-рішень від 12.09.2018 №0008721402,  №0008711402,  №0008731402 та    №0008701401.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду    від 16 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2021 року, позов задоволено частково: визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення від 12.09.2018 №0008721402 в частині застосування до ТОВ "Морган Феніче" пені за порушення розрахунків у сфері ЗЕД в сумі 90494955,87 грн, у решті вказане рішення залишено без змін; визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення від 12.09.2018 №0008711402; визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення від 12.09.2018 №0008731402 в частині збільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на 350219,86 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями - 305512,32 грн, за штрафними санкціями - 44707,54 грн.    В решті вказане рішення залишено без змін. В частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового    повідомлення-рішення     від 12.09.2018 №0008701401 відмовлено.
Стягнуто на користь ТОВ "Морган Феніче" за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень    ГУ ДПС у Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 609?792,96 грн.
Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями в частин відмови у задоволенні позовних вимог позивач подав касаційну скарги, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм процесуального та матеріального права, а також на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах,  просить скасувати такі рішення та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог касаційної скарги здебільшого посилається на те,  що застосування штрафних санкцій (пені) за порушення розрахунків у сфері ЗЕД є явно непропорційним заходом і порушує право позивача на мирне володіння майном відповідно до Статті 1 Протоколу 1 до Конвенції (з урахуванням практики ЄСПЛ, зокрема, Рішення ЄСПЛ у справі «Мамідакіс проти Греції»), приписи яких суди помилково не застосував через невірне тлумачення принципу пропорційності.
В свою чергу не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог, відповідач-1 також звернувся із касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій у відповідних частинах і направити справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції 
В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те,  що     припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог впродовж дії вищевказаних Постанов НБУ «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» (із змінами та доповненнями) не є підставою для зняття експортних операцій з контролю. Також вважає, що судами помилково не була врахована позиція Верховного Суду щодо неможливості зарахування заліку зустрічних однорідних вимог за тристоронніми угодами (шляхом заміни кредитора).
Як підставу касаційного оскарження позивач вказав п.1 ч.4 ст. 328 КАС України, застосування судами попередніх інстанцій норми матеріального права при вирішенні цієї справи без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 820/420/16, від 08 серпня 2018 року у справі №2а/0470/16682/11, від 05 квітня 2016 року у справі №826/17223/14, від 27 квітня 2018 року у справі № 808/1707/17, від 27 жовтня 2020 року у справі № 820/420/16.
У відзиві позивач просить залишити касаційну скаргу ГУ ДПС у Рівненській області без задоволення, а судові рішення - без змін, оскільки вважає доводи позивача безпідставними, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині - такими, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відзиву на касаційну скаргу позивача від відповідачів до суду не надходило.
У судовому засіданні представник позивача та третіх сторін, які виступають на стороні, підтримав вимоги та обґрунтування своєї касаційної скарги, просив її задовольнити. Проти задоволення касаційної скарги ГУ ДПС у Рівненській області заперечував, з підстав та обґрунтувань, наведених у відзиві.
Представники відповідача та третьої особи (Мін?юсту України) просили залишити касаційну скаргу позивача без задоволення як безпідставну та задовольнити касаційну скаргу ГУ ДПС у Рівненській області.
Судами попередніх інстанцій було встановлено, що ТОВ "Морган Феніче" код ЄДРПОУ 33426845, зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 18.04.2005; засновник: Акціонерне товариство "АТ Хоум Груп", кінцеві бенефіціарні власники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; види діяльності: 31.01 Виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі, 21.09 Виробництво інших меблів, 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах.
Головним управлінням ДФС у Рівненській області була проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ "Морган Феніче" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, валютного законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, за результатами якої складено Акт від 10.07.2018 №1668/17-00-14-01/.
ТОВ "Морган Феніче" були подані заперечення на акт перевірки, з урахуванням чого, податковим органом було призначено і проведено позапланову перевірку відповідних спірних питань. Результати такої перевірки оформлені актом №1921/17-00-14-01/33426845 від 22.08.2018 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Морган Феніче" податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2018".
За висновками вказаного акту, під час перевірки встановлено порушення платником податків у сфері ЗЕД, а саме:
- статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" від 23.09.1994 №185-94-ВР (із змінами та доповненнями), внаслідок порушення законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки в сумі 201793,78 євро та ненадходження валютної виручки у законодавчо встановлені строки розрахунків в іноземній валюті в сумі 69819,85 євро при виконанні зовнішньоекономічного експортного контракту №1/13 від 21.06.2013, укладеного з фірмою - нерезидентом "Fleming AS", Естонія;         ненадходження валютної виручки у законодавчо встановлені строки розрахунків в іноземній валюті в сумі 435180,60 євро при виконанні зовнішньоекономічного експортного контракту №HGSMF-1 від 14.12.2015, укладеного з фірмою-нерезидентом "Home Group Sp. Z.o.o.", Польща; порушення законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки в сумі 5805753,17 євро при виконанні зовнішньоекономічного експортного контракту №07052013 від 07.05.2013, укладеного з нерезидентом-фірмою "GHG Spolka z.o.o", Польща;
- статті 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" від 23.09.1994 №185/94-ВР (із змінами та доповненнями), внаслідок ненадходження товару на суму 5249,94 євро за контрактом №1/10122012 В від 20.12.2012, укладеним з фірмою-нерезидентом "Boyteks Tekstil Sanayi ve Ticaret A.S.", Турція; порушення термінів надходження товару в сумі 16500,00 польських злотих за контрактом №1/02062016 FM від 02.06.2016, укладеного з фірмою-нерезидентом "Foxnord Sp.z.o.o.", Польща; ненадходження товару на суму 45,79 євро за контрактом №27032015C/1010-22/15 від 27.03.2015, укладеного з фірмою-нерезидентом ОАО "СветлогорскХимволокно", Білорусь; ненадходження товару в сумі 12476,02 доларів США за контрактом №2/17082017 17.08.2017, укладеного з фірмою - нерезидентом "Tokyo Fabric int LTD", Великобританія;
- пп.а) пп.141.4.1, пп.141.4.2, п.141.4 ст.141 ПК України, внаслідок заниження податку на доходи нерезидентів за IV квартал 2017 року в сумі 178830,14 грн. (1192200,94 грн.*15% = 178830,14 грн) за кредитним договором від 07.10.2005 №051007-02, укладеним з "Morgan Furniture Osauhing", Республіка Естонія; та заниження податку на доходи нерезидентів за 2015 рік в сумі 126755,18 грн (845034,50 грн * 15% = 126755,18 грн) за договором позики №301986 від 21.08.2013, укладеним з IKEA Supply AG, Швейцарія;
- пп.г) пп.141.4.1 п.141.4 ст.141, пп.141.4.4. п.141.4 ст.141 ПК України: у 2015 році не оподатковано дохід (фрахт) в сумі 800,00 євро / 18653,66 грн, який виплачений нерезиденту ООО "Транспортная компания ЛМЛ" (Республіка Білорусь), не утримано та не внесено до бюджету податок з доходу нерезидента в сумі 1119,22 грн (18653,66 * 6 % = 1119,22 грн) за договором б/н від 12.05.2015; у 2015 році не оподатковано дохід (фрахт) в сумі 11000,00 євро / 278794,20 грн, який виплачений нерезиденту "ASCO d.o.o." (Республіка Словенія), не утримано та не внесено до бюджету податок з доходу нерезидента в сумі 16727,65 грн (278794,20 * 6% = 16727,65 грн) за договором №27/08 від 27.08.2015; у 2017 році не оподатковано дохід (фрахт) в сумі 10850,00 євро/329771,32 грн, які виплачені нерезиденту "Whittle Eastern Europe Logistics" LTD (Англія), не утримано та не внесено до бюджету податок з доходу нерезидента в сумі 19786,28 грн (329771,32 * 6% = 19786,28 грн) за контрактом №23/10/17 від 23.10.2017; у 2016 році не оподатковано дохід (фрахт) в сумі 1500,00 євро/42375,69 грн, які виплачені нерезиденту "Tysa-Trans s.r.o." (Словенія), не утримано та не внесено до бюджету податок з доходу нерезидента в сумі 2542,54 грн (42375,69 * 6% = 2542,54 грн) за контрактом № 01\10 від 01.10.2015;
- ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" від 19.02.1993 №15-93 (із змінами та доповненнями), внаслідок порушення строків декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту України та перебувають за її межами, а саме: станом на 01.04.2018 (звітну дату) ТОВ "Морган Феніче" не подало до податкового органу Декларацію про валютні цінності, доходи та майно, що належить резиденту України і знаходиться за її межами, по контрактам з "Boyteks Tekstil Sanayi ve Ticaret A.S." (Турція); АОА "Светлогорск-Химволокно" (Білорусь); "Tokyo Fabric int LTD" (Великобританія); "Fleming AS", Естонія та "Home Group Sp. Z.o.o." (Польща).
Також перевіркою було встановлено порушення п.14.1.185 п.14.1 ст.14, п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198, п.200.1, 200.4 ст.200, п.201.1, 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого встановлено заниження суми податкових зобов`язань на 38196 грн за декларацією за лютий 2017 року, що призвело до завищення залишку від`ємного значення за декларацією за лютий 2017 року, а в подальшому - до завищення заявленої суми бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок за березень 2017 року.
12 вересня 2018 року на підставі виявлених порушень ГУ ДФС у Рівненській області винесено податкові повідомлення-рішення:
- №0008721402, яким до ТОВ "Морган Феніче" застосовано пеню за порушення розрахунків у сфері ЗЕД в загальному розмірі 91434955,87 грн;
- №0008711402, яким до ТОВ "Морган Феніче" застосовано штраф в сумі 170,00 грн за порушення ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" від 19.02.1993 №15-93;
- №0008731402, яким ТОВ "Морган Феніче" збільшено         суму грошового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на 396050,76 грн, в тому числі 345761,01 грн - за податковими зобов`язаннями та 50289,75 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);
- №0008701401, яким ТОВ "Морган Феніче" зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ, задекларовану на рахунок платника у банку за березень 2017 року на 38196 грн та застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) у сумі 9549 грн. 
За результатами адміністративного оскарження Рішенням ДФС України від 19.11.2018№37490/6/99-99-11-01-02-25 вказані податкові повідомлення-рішення були залишені без змін, а скарга ТОВ "Морган Фенічі", - без задоволення.
В подальшому позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
За результатами судового розгляду суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про безпідставність висновків акту податкової перевірки щодо необхідності застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю "Морган Феніче" пені за порушення розрахунків у сфері ЗЕД в сумі 90494955,87 грн, штрафу в сумі 170,00 грн за порушення ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» та в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на 350219,86 грн. В решті ж суди попередніх інстанцій дійшли висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів і аргументів, якими позивач мотивував свій позов, а висновки податкового органу, які слугували підставою прийняття спірних рішень, - суди визнали законними й такими, що відповідають обставинам справи.
Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційних скарг, з огляду на наступне.
Аналізуючи обґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій в частині податкового повідомлення-рішення від 12.09.2018 №0008721402, яким до ТОВ "Морган Феніче" застосовано пеню за порушення розрахунків у сфері ЗЕД в загальному розмірі 91434955,87 грн, колегія судів виходить з наступного.
Так, згідно з розрахунком, наявним в матеріалах справи,  вказана сума пені складається з:
1) 76918955,54 грн - пені, нарахованої за порушення законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки в сумі 5805753,17 євро при виконанні зовнішньоекономічного експортного контракту №07052013 від 07.05.2013, укладеного з нерезидентом - "GHG Spolka z.o.o" (Польща);
2) 14338109,14 грн - пені, нарахованої за порушення законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки в сумі 201793,78 євро та ненадходження валютної виручки у законодавчо встановлені строки розрахунків в іноземній валюті в сумі 69819,85 євро при виконанні зовнішньоекономічного експортного контракту №1/13 від 21.06.2013, укладеного з нерезидентом "Fleming AS" (Естонія);         та пені, нарахованої за ненадходження валютної виручки у законодавчо встановлені строки розрахунків в іноземній валюті в сумі 435180,60 євро при виконанні зовнішньоекономічного експортного контракту №HGSMF-1 від 14.12.2015, укладеного з нерезидентом "Home Group Sp.z.o.o" (Польща);         
3) 177891,19 грн - пені, нарахованої за ненадходження товару на суму 5249,94 євро по контракту №1/10122012 В від 20.12.2012, укладеного з нерезидентом "Boyteks Tekstil Sanayi Ve Ticaret A.S." (Туреччина); порушення термінів надходження товару в сумі 16500,00 польських злотих за контрактом №1/02062016 FM від 02.06.2016, укладеним з нерезидентом "Foxnord Sp.z.o.o." (Польща); ненадходження товару на суму 45,79 євро за контрактом №27032015C/1010-22/15 від 27.03.2015, укладеним з нерезидентом ОАО "СветлогорскХимволокно" (Білорусь); ненадходження валютної виручки у законодавчо встановлені строки розрахунків в іноземній валюті в сумі 12476,02 доларів США за контрактом №2/17082017 від 17.08.2017, укладеним з         нерезидентом "Tokyo Fabric Int Ltd" (Великобританія).
Судами попередніх інстанцій встановлено, що за умовами контракту від 07.05.2013 №07052013 з "GHG Spolka z.o.o" (Польща) позивач зобов`язався поставити меблі. 
В акті перевірки податковим органом зафіксовано, що станом на 01.07.2015 за  вищевказаним контрактом згідно з даними бухгалтерського обліку підприємства (рах.362, 6812) рахується сальдо розрахунків в сумі 109006,81 євро. Разом з тим, покликаючись на те, що за результатами попередньої позапланової перевірки (акт від 03.12.2014 за №76/22-141/33426845), проведеної за період з 01.05.2013 по 31.10.2014, за вказаним контрактом встановлено ненадходження валютної виручки за експортовану продукцію внаслідок неправомірного проведення заліку зустрічних однорідних вимог на суму валютної виручки, яка не надійшла на рахунок клієнта, в розмірі 3937925,96 євро, податковий орган зробив висновок, що станом на 01.07.2015 за вищевказаним контрактом сальдо розрахунків (Дт) фактично становить 4046932,77 євро. 
Актом також констатовано, що за період з 01.07.2015 по 31.03.2018 на виконання умов вказаного контракту позивачем експортовано товар (меблеві вироби) на загальну суму 33809012,87 євро, валютна виручка, що надійшла на валютний рахунок за цей період, склала 26875414,25 євро, при цьому, станом на 31.03.2018 за контрактом встановлено дебіторську заборгованість в сумі 10980531,39 євро, граничні строки надходження якої, як валютної виручки, на час перевірки не настали. 
Оцінюючи обґрунтованість таких тверджень податкового органу, суди попередніх інстанцій виходили з того, що, окрім контракту №07052013 від 07.05.2013, за умовами якого ТОВ "Морган Феніче" експортувало продукцію "GHG Spolka z.о.о." (Польща), були також укладені і виконані контракти, за умовами яких ТОВ "Морган Феніче" імпортувало товари (послуги) від "GHG Spolka z.о.о." (Польща), а саме: № 4-GHG від 01.04.2012, (послуги загальною вартістю 89 782,26 євро), №150312 від 15.03.2012 (оренда загальною вартістю 107207,00 євро), №111813 від 18.11.2013 (послуги загальною вартістю 580668,00 євро), № 5 від 21.07.2014 (послуги загальною вартістю 5622,54 євро). Таким чином, встановлено отримання позивачем від нерезидента - фірми "GHG Spolka z.о.о." (Польща) імпорту послуг в розрізі перелічених контрактів на загальну суму 783279,8 євро і вказана сума боргу нерезидента перед ТОВ "Морган Феніче" була зарахована у виконання зобов`язань "GHG Spolka z.о.о." за експортований товар по контракту №07052013 від 07.05.2013. Також відповідно до договорів про зарахування зустрічних вимог, укладених між ТОВ "Морган Феніче" та "GHG Spolka z.о.о.", сторони дійшли згоди про зарахування зустрічних вимог, що випливають з експортного договору №07052013 від 07.05.2013 за експортований товар, за період з 07.05.2013 по 20.08.2014 на суму 3737858,41 євро. Крім цього, розрахунки за експортовані товари ТОВ "Морган Феніче" для "GHG Spolka z.о.о." (Польща) на загальну суму 2065900 євро/33714804,1 грн були закриті шляхом укладання договорів про взаємні розрахунки між трьома сторонами, в яких ТОВ "Морган Феніче" виступає боржником, фірма "GHG Spolka z.о.о." (Польща) - платником, а третя сторона - кредитором. За умовами таких контрактів передбачено, що платник - "GHG Spolka z.о.о." взяв на себе зобов`язання по сплаті суми боргу ТОВ "Морган Феніче" перед третіми сторонами: "Bufab Kit AB" (Швеція) в сумі 2,7 тис.євро; "Culp Europe Sp zoo" (Польща) в сумі 19,9 тис.євро; "IKEA Components sro" (Словаччина) в сумі 12,2 тис.євро; " Міla spzoo " (Польща) в сумі 56,8 тис.євро; " Przedsiebiorstwo Produkcyjno Handlowo-Uslugowe " (Польща) в сумі 74,3 тис.євро; " PSI Spoldzielczy Producent Sprezyn " (Польща) в сумі 63,0 тис.євро; "Stafast A/S" (Польща) в сумі 36,3 тис.євро; "Tagmet Polska sp zoo" (Польща) в сумі 13,0 тис.євро; "UAB IKEA Industry" (Литва) в сумі 81,0 титс.євро; "Vita Polymers Poland Spzoo" (Польща) в сумі 980,4 тис.євро; ИООО "ВМГ Индустри" (Білорусія) в сумі 267,3 тис.євро; "Qingdao Ruihua Group" (Китай) в сумі 25,6 тис.євро; " Shanghai Sunshine Import-Export Co Ltd " (Китай) в сумі 286,5 тис.євро; " Greatex Mills Inc " (Польща) в сумі 10,4 тис.євро; " Hangzhou Kelida Home Textile Co Ltd " (Китай) в сумі 6,1 тис.євро; "Stalmot& Wolmet Spolka Akcyjna " (Польща) в сумі 0,2 тис.євро; "CTF Global LTD" (Корея) в сумі 28,1 тис.євро; "Culp Europe Sp zoo" (Польща) в сумі 42,1 тис.євро; " DAE SONG TEXTILE " (Корея) в сумі 5,7 тис.євро; " Homanit GmbH&CoKG " (Німеччина) в сумі 6,6 тис.євро; "Jiangsu High Hope Corporation" (Китай) в сумі 19,7 тис.євро; "Kronospan Mielec Spzoo" (Польща) в сумі 11,4 тис.євро; "Sanex Spzoo" (Польща) в сумі 2,8 тис.євро; "Sklejka Orlimex Spzoo" (Польща) в сумі 11,8 тис.євро; "Texton SA" (Польща) в сумі 2,1 тис.євро.
Крім того, судами враховано, обставини, встановлені рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 01.03.2019 у адміністративній справі №817/1200/1, як преюдиційні.
Внаслідок чого суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що, оскільки з урахуванням заліку зустрічних однорідних вимог у період з 01.07.2015 по 31.03.2018 у "GHG Spolka z.o.o." не було жодної простроченої заборгованості перед ТОВ "Морган Феніче" за контрактом від 07.05.2013 №07052013, - нарахування пені в сумі 76918955,54 грн є безпідставним.
Також судами констатовано підтвердження належними та допустимими доказами наявності фактичних підстав для зарахування зустрічних вимог за зовнішньоекономічними договорами на загальну суму 90305,96 євро за контрактом від 21.06.2013№1/13, укладеним з нерезидентом "Fleming AS" (Естонія) та на загальну суму 435180,60 євро та за контрактом від 14.12.2015 №HGSMF-1, укладеним з нерезидентом "Home Group Sp.z.o.o" (Польща).
При цьому, аналізуючи наявність юридичних підстав для проведення взаємозаліку зустрічних вимог за такими зовнішньо-економічними операціями суди керувалися позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 31.01.2020 по справі №1340/3649/18 та від 04.03.2020 по справі №280/5170/18, відповідно до якої залік (або зарахування) зустрічних однорідних вимог контрагентів є одним із законних засобів врегулювання сторонами своїх взаємних зобов`язань, а, відтак, перебування таких операцій на контролі саме по собі не спричиняє наслідку у вигляді застосування штрафних санкцій (пені), передбачених ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Поряд із цим судами не враховано, що у розвиток такого правового підходу Верховним Судом було прийнято постанову від 29 липня 2021 року  по справі № 817/1200/15, якою визначено додаткові умови, яким мають відповідати вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, зокрема, вони мають: ``1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань із передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог поширюється на їхню правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги``.
Так, правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 ``Припинення зобов`язання`` розділу І книги п`ятої ``Зобов`язальне право`` ЦК. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина 1 статті 598 ЦК), зокрема зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (стаття 601 ЦК). Аналогічні положення закріплені також у статті 203 Господарського кодексу України (далі - ГК), згідно з частиною третьою якої господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.
При тлумаченні наведених норм слід виходити з того, що зустрічність вимог передбачає одночасну участь сторін у двох зобов`язаннях, де кредитор за одним зобов`язанням є боржником в іншому. Тобто, сторони одночасно беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, і навпаки. Що ж до однорідності вимог, то вона визначається їхньою правовою природою та матеріальним змістом (вираженням) і не залежить від підстав, що зумовили виникнення зобов`язань. Це означає, що вимоги вважаються однорідними, якщо зобов`язання сторін стосовно одна до одної мають бути виконані однаково, тоді як підстави виникнення зобов`язань можуть бути різними. 
Водночас, у касаційній скарзі відповідач зазначає про те, що у даних правовідносинах відбулася заміна кредитора, що не відповідає встановленим вище вимогам однорідності валют зобов`язань, що не було враховано судами при під час вирішення справи.
Крім того, аналізуючи обставини щодо відступлення третіми особами грошових вимог до ТОВ "Морган Феніче" на користь фірма "GHG Spolka z.о.о." (Польща), з метою подальшого зарахування зустрічних вимог між вказаними суб`єктами господарювання, суди попередніх інстанцій визнали цю обставину доведеною лише на підставі договорів про переведення боргу. Однак, договір про переведення боргу як правочин не є достатнім доказом наявності заборгованості. Встановлення факту заборгованості, крім правової підстави виникнення зобов`язання, якою є правочин, вимагає також встановлення обставин щодо здійснення господарської операції, вчиненої на виконання зобов`язання за правочином, як фактичної підстави виникнення заборгованості (постачання товару (надання послуги) тощо).
Аналогічна правова позиція викладена в постанові від 19 вересня 2022 року по справі № 420/5969/19.
Отже, встановлення факту заборгованості позивача перед "Bufab Kit AB" (Швеція) в сумі 2,7 тис.євро; "Culp Europe Sp zoo" (Польща) в сумі 19,9 тис.євро; "IKEA Components sro" (Словаччина) в сумі 12,2 тис.євро; " Міla spzoo " (Польща) в сумі 56,8 тис.євро; " Przedsiebiorstwo Produkcyjno Handlowo-Uslugowe " (Польща) в сумі 74,3 тис.євро; " PSI Spoldzielczy Producent Sprezyn " (Польща) в сумі 63,0 тис.євро; " Stafast A/S " (Польща) в сумі 36,3 тис.євро; " Tagmet Polska sp zoo " (Польща) в сумі 13,0 тис.євро; "UAB IKEA Industry" (Литва) в сумі 81,0 титс.євро; " Vita Polymers Poland Spzoo " (Польща) в сумі 980,4 тис.євро; ИООО "ВМГ Индустри" (Білорусія) в сумі 267,3 тис.євро; " Qingdao Ruihua Group " (Китай) в сумі 25,6 тис.євро; " Shanghai Sunshine Import-Export Co Ltd " (Китай) в сумі 286,5 тис.євро; " Greatex Mills Inc " (Польща) в сумі 10,4 тис.євро; " Hangzhou Kelida Home Textile Co Ltd " (Китай) в сумі 6,1 тис.євро; "Stalmot&Wolmet Spolka Akcyjna" (Польща) в сумі 0,2 тис.євро; "CTF Global LTD" (Корея) в сумі 28,1 тис.євро; "Culp Europe Sp zoo" (Польща) в сумі 42,1 тис.євро; "DAE SONG TEXTILE" (Корея) в сумі 5,7 тис.євро; "Homanit GmbH&CoKG" (Німеччина) в сумі 6,6 тис.євро; "Jiangsu High Hope Corporation" (Китай) в сумі 19,7 тис.євро; "Kronospan Mielec Spzoo" (Польща) в сумі 11,4 тис.євро; "Sanex Spzoo" (Польща) в сумі 2,8 тис.євро; "Sklejka Orlimex Spzoo" (Польща) в сумі 11,8 тис.євро; "Texton SA" (Польща) в сумі 2,1 тис.євро  вимагає дослідження первинних документів, які відображають господарські операції, за якими виникла заборгованість, зобов`язаною стороною за якою, як стверджує позивач, він став і яка зазначена в актах взаємозаліку з компанією "GHG Spolka z.о.о." (Польща). 
Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, колегія суддів касаційної інстанції не може погодити або спростувати висновки судів попередніх інстанцій щодо правомірності застосування до позивача фінансових санкцій за порушення граничних строків розрахунку за зовнішньо-економічними операціями на підставі податкового повідомлення-рішення від 12.09.2018 №0008721402 у сумі 90494955,87 грн, оскільки ненадання правової оцінки таким, що мають істотне значення для вирішення  справи, обставинам та входять до предмета доказування у справі, свідчить про недотримання судами вимог процесуального закону щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи у відповідній частині та, відповідно, вимагає скасування прийнятих у справі судових рішень з направленням останньої на новий розгляд до суду першої інстанції для усунення вказаних недоліків шляхом дослідження усіх обставин у справі.
Аналогічні порушення процесуального Закону також було допущено судами під час аналізу податкового повідомлення-рішення від 12.09.2018 №0008731402, яким ТОВ "Морган Феніче" збільшено суму податкового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на 345761,01 грн. 
Так, оцінюючи підставність донарахування відповідних  податкових зобов`язань за зовнішньо-економічними операціями з Morgan Furniture Osauhing (Республіка Естонія), таSupply AG (Швейцарія), суди керувалися виключно поясненнями сторін з приводу фактичних обставин укладення таких правочинів, поряд із цим жодні первинні докази, як-то: копії належним чином засвідчених копій таких контрактів (договорів) та похідні первинні документ й пов`язані з їх фактичним виконанням, в матеріалах справи відсутні, що не дозволяє стверджувати про об`єктивність та повноту встановлення судами попередніх інстанцій обставин за вказаним епізодом.
Також, зазначаючи про те, що позивач, здійснюючи з нерезидентами операції за договорами перевезення вантажів та за договорами транспортного експедирування і виплачуючи їм суми фрахту, повинен був сплачувати податок за ставкою 6%, фактично проігнорували доводи податкового органу щодо непідтвердження такими суб`єктами статусу нерезидента.
Порушення принципу офіційного з`ясування обставин справи за вказаними епізодами свідчить про те, що оскаржувані рішення були ухвалені без повного та всебічного з`ясування обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
З огляду на наведене Верховний Суд не може визнати законними і обґрунтованими рішення судів попередніх інстанцій у відповідній частині.
Наявність же у    період з 01.07.2015 по 31.03.2018 у компанійGroup Sp.z.o.o.    таAS простроченої заборгованості перед ТОВ    Морган Феніче сторонами не спростовано, а, відтак, висновки судів про правомірність застосування пені в розмірі 940816,58 грн в цій частині є законними та обґрунтованими.
Податковим повідомленням-рішенням від 12.09.2018 №0008711402, яким до ТОВ "Морган Феніче" застосовано штраф в сумі 170,00 грн винесене на підставі ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" від 19.02.1993 №15-93, з огляду на те, що перевіркою встановлено порушення строків декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту України та перебувають за її межами, а саме: станом на 01.04.2018 - ТОВ "Морган Феніче" на звітну дату, не подало до податкового органу Декларацію про валютні цінності, доходи та майно, що належить резиденту України і знаходиться за її межами, по контрактам з "Boyteks Tekstil Sanayi ve Ticaret A.S.", Турція; АОА "Светлогорск-Химволокно", Білорусь; "Tokyo Fabric int LTD", Великобританія; "Fleming AS", Естонія та "Home Group Sp. Z.o.o.", (Польща).
У преамбулі Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" №15-93 від 19.02.1996 ( що втратив чинність 07.02.2019 на підставі Закону №2473-VIII від 21.06.2018) було визначено, що цей Декрет установлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.
Вказаним Декретом також однозначно вирішено питання щодо компетентного органу, який має право застосовувати санкції за порушення приписів Декрету. Таким повноважним органом є Національний банк України.
Положення Указу Президента України "Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства" №734/99 від 27.06.1999 (дію якого було припинено згідно із Законом №2473-VIII від 21.06.2018), яким органи державної податкової служби наділено повноваженнями застосовувати до резидентів і нерезидентів України санкції, передбачені пунктом 2 статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" №15-93 від 19.02.1996 не підлягають застосуванню, оскільки, врегульовуючи по-іншому питання, які були врегульовані законом (Декретом, виданим у межах повноважень, наданих Законом України "Про тимчасове делегування Кабінету Міністрів України повноважень видавати декрети в сфері законодавчого регулювання" від 18.11.1992 № 2796-XII), Указ суперечить обмеженням, встановленим пунктом 4 Перехідних положень Конституції України та необґрунтовано створює протиріччя в правовому регулюванні спірних відносин.
Таким чином, санкції, передбачені статтею 16 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" №15-93 від 19.02.1996, застосовуються лише Національним банком України та підпорядкованими йому особами, до яких податкові органи не відносяться.
Такий правовий висновок відповідає та сталій та послідовній практиці  Верховного Суду України, викладеній, зокрема, у постановах від 07.02.2012 по справі №21-904а10 та від 04.03.2020 у справі №280/5170/18.
Під компетенцією органу державної влади розуміється сукупність встановлених повноважень державного органу, які визначають предмет його діяльності. Компетенція, повноваження, функції та завдання державного органу визначаються Конституцією, законами та іншими нормативно-правовими актами.
Уповноважений орган повинен перевірити наявність у нього компетенції на вирішення кожного конкретного питання та прийняття відповідного індивідуального акта. Таким чином державний орган визначає  юрисдикцію питання що розглядається, та наявність повноважень на його вирішення.
Порушення державним органом своєї компетенції або перевищення її повноважень при прийнятті акта індивідуальної дії є тим істотним непереборним  дефектом, який тягне його обов?язкове скасування.
За наведеного, суди дійшли обґрунтованого та правомірного висновку, щодо відсутності у відповідача повноважень для застосування до позивача фінансових санкцій та прийняття податкового повідомлення-рішення №0008711402 від 12.09.2018, що є безумовною підставою до його скасування.
Колегія суддів також погоджується з висновками судів попередніх інстанцій в частині правомірності податкового повідомлення-рішення №0008721402 від 12.09.2018, яким до ТОВ "Морган Феніче" застосовано пеню за порушення розрахунків у сфері ЗЕД у сумі 1118707,77 грн, підставою для застосування якої слугував факт порушення термінів зарахування валютної виручки.
Судами становлено, що сам факт порушення  термінів зарахування валютної виручки за такими правочинами, так само як і факт  ненадходження товару за контрактах з компаніями "Boyteks Tekstil Sanayi Ve Ticaret A.S." та ОАО "СветлогорскХимволокно", ТОВ "Морган Феніче" не оспорюються. Натомість, позивач вважає нарахування пені необґрунтованим, оскільки її сума є вкрай непропорційною, і свідчить про покладення на ТОВ "Морган Феніче" відповідальності за дії третіх осіб, без будь-якої вини з боку ТОВ "Морган Феніче".
Оцінюючи обґрунтованість таких тверджень з боку позивача суди попередніх інстанцій виходили з наступного.
Статтею 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" №185/94-ВР від 23.09.1994 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) було визначено, що виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.
У відповідності із статтею 2 цього Закону, імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті".
У періоді, що був охоплений перевіркою, діяли наступні постанови Правління Національного банку України: №354 від 03.06.2015 (термін дії з 04.06.2015 по 03.09.2015); № 581 від 03.09.2015 (термін дії з 04.09.2015 по 04.12.2015), № 863 від 04.12.2015 (термін дії з 05.12.2015 по 04.03.2016), №140 від 03.03.2016 (термін дії з 05.03.2016 по 08.06.2016), №342 від 07.06.2016 (термін дії з 09.06.2016 по 14.09.2016) із змінами (постанова № 361 від 28.07.2016 (термін дії з 29.07.2016 по 14.09.2016), №386 від 14.09.2016 (термін дії з 15.09.2016 по 15.12.2016), № 410 від 13.12.2016 (термін дії з 16.12.2016 по 16.06.2017).         Постановою Правління НБУ №41 від 25.05.2017 скасовано дію п.1 постанови Правління НБУ № 410 від 13.12.2016 щодо надходження валютної виручки за експортними операціями у 120-денний строк (термін дії з 26.05.2017).
Відповідальність за порушення строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями була передбачена статтею 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" №185/94-ВР від 23.09.1994, а саме: "порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості".
При цьому, загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).
У разі якщо резидент звертається до Експортно-кредитного агентства із заявою про невиконання або неналежне виконання нерезидентом його грошових зобов`язань за експортним зовнішньоекономічним договором (контрактом), що стало причиною порушення резидентом строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, зазначені строки призупиняються та пеня в період такого призупинення не стягується. У разі якщо невиконання грошового зобов`язання нерезидентом не підлягає врегулюванню Експортно-кредитним агентством відповідно до законодавства, перебіг зазначених строків поновлюється і пеня нараховується на загальних підставах (у тому числі пеня за період призупинення).
У разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.
У разі прийняття судом рішення про відмову в позові повністю або частково або припинення (закриття) провадження у справі чи залишення позову без розгляду строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, поновлюються і пеня за їх порушення, яка сплачується за кожний день прострочення, включаючи період, на який ці строки було зупинено.
У разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом.
В силу вимог частин першої та другої статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини розглядає втручання у право на "мирне володіння майном" як порушення Статті 1 Протоколу 1 до Європейської конвенції з прав людини тільки тоді, коли таке втручання здійснюється не "згідно із законом", або без "легітимної мети в суспільних інтересах", або не є "необхідним у демократичному суспільстві". Але, окрім того, втручання у право безперешкодного користування своїм майном передбачає "справедливу рівновагу" між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини. При цьому ЄСПЛ поважає законодавчі рішення, якщо вони відповідають загальним інтересам і ґрунтуються на чітко сформульованому розумному вмотивуванні (рішення у справі "Мелахер та інші проти Австрії" (Mellacher and Others v. Austria), заяви №№10522/83; 11011/84; 11070/84, рішення від 19.12.1989 та у справі "Шассанью та інші проти Франції" (Chassagnou and Others v. France) від 29.04.1999 заяви №№ 25088/94, 28331/95 та 28443/95). Вирішуючи, чи було втручання виправданим, ЄСПЛ наголошує на необхідності підтримання "справедливої рівноваги" між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. При цьому необхідну рівновагу буде забезпечено, якщо відповідна особа не несе "особистий і надмірний тягар" (рішення у справі "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania).
У справі «Феррадзіні проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що зміни, які, можливо, відбулися у сфері оподаткування в демократичних суспільствах, не торкаються сутності обов`язку фізичних        осіб        чи        компаній        сплачувати        податок. Порівняно із ситуацією на момент прийняття Конвенції, ці зміни не призвели до подальшого втручання держави у "цивільну" сферу життя людини. Суд вважає, що податкові питання і досі становлять частину основного пакету прерогатив державних органів. При цьому відносини між платником податків та податковим органом і далі мають переважно публічний характер. Беручи до уваги, що Конвенція та протоколи до неї мають тлумачитися в контексті всієї сукупності їхніх положень, Суд також зазначає, що стаття 1 Протоколу N 1, яка стосується захисту права власності, зберігає право за державою запроваджувати такі закони, які, на її думку, необхідні для забезпечення сплати податків (див.,    mutandis,        рішення у справі "Ґасус-Досьєр - унд Фордертехнік ҐмбХ        проти Нідерландів" від 23.02.1995        серія A, N 306-B, с. 48-49, п. 60). 
Закон України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" №185/94-ВР від 23.09.1993 був прийнятий з ціллю підвищення розрахункової дисципліни у сфері зовнішньоекономічної діяльності, тобто мав легітимну мету та прийнятий в інтересах суспільства в цілому.
Відповідальність за порушення строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями чітко передбачена статтею 4 цього Закону. А міра відповідальності не є надмірною, позаяк встановлена у відсотковому відношенні до суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару), і при цьому складає лише 0,3 відсотка від суми заборгованості та поставлена у залежність від кількості днів прострочення. Наведеним доводиться, що дана правова норма відповідала вимогам пропорційності в повній мірі. Більше того, зазначеною нормою було встановлено верхню межу санкції, загальна сума якої не могла перевищувати розміру суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару). І наостанок, правова норма передбачала, що при зверненні відповідної особи до Експортно-кредитного агентства із заявою чи до Міжнародного комерційного арбітражного суду чи Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України із позовом про стягнення з нерезидента заборгованості, перебіг строків розрахунків зупиняється і пеня за цей час не нараховується. Таким чином, законодавець в повній мірі забезпечив необхідну рівновагу, а тому відсутні підстави для твердження про покладення на резидента який здійснює розрахунки в іноземні валюті "особистого і надмірного тягаря".
З огляду на наведене, судами були відхилені доводи позивача про порушення принципу пропорційності з покликанням на рішення ЄСПЛ у справі "Мамідакіс проти Греції", так як у цій справі на відміну від тієї, що наразі є предметом розгляду в адміністративному суді, ЄСПЛ констатував, що до заявника було застосовано надзвичайно високий рівень штрафу, що перевищує в десять разів суму податків на об`єкт правопорушення. Натомість, сума пені нарахованої ТОВ "Морган Феніче" за порушення термінів зарахування валютної виручки по контрактах з компаніями "Home Group Sp.z.o.o.", "Fleming AS" та "Tokyo Fabric Int Ltd", за порушення термінів надходження товару по контракту з "Foxnord Sp.z.o.o." та ненадходження товару по контрактах з компаніями "Boyteks Tekstil Sanayi Ve Ticaret A.S." та ОАО "СветлогорскХимволокно" не перевищує суми заборгованості по кожному з таких контрактів.
За наведеного, колегія суддів погоджується з позицією судів попередніх інстанцій, що нарахована за такими контрактами сума пені 1118707,77 грн є правомірною, обґрунтованою та пропорційною, а, відтак, податкове повідомлення-рішення від 12.09.2018 №0008721402, яким до ТОВ "Морган Феніче" застосовано пеню за порушення розрахунків у сфері ЗЕД в загальному розмірі 91434955,87 грн не підлягає до скасування в означеній вище сумі.
Податковим повідомленням-рішенням від 12.09.2018 №0008701401 ТОВ "Морган Феніче" зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ, задекларовану на рахунок платника у банку за березень 2017 року на 38196 грн (у тому числі відшкодовану на дату складання податкового повідомлення-рішення) та застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) у сумі 9549 грн на підставі висновків про порушення позивачем п.14.1.185 п.14.1 ст.14, п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198, п.200.1, 200.4 ст.200, п.201.1, 201.10 ст. 201 ПК України, перевіряючи обґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій за вказаним епізодом, колегія суддів виходить з наступного.
Судами встановлено, що на підставі договору підряду від 27.01.2017 №0102/17, укладеного між ПМПФ "Спецрембуд", як підрядником, та ТОВ "Морган Феніче", як замовником, підрядник зобов`язався виконати роботи "поточний ремонт швейного цеху м.Сарни" зі своїх матеріалів, а замовник - прийняти та оплатити їх. Загальна вартість наданих послуг за договором склала 229176 грн, в т.ч. ПДВ 38196 грн.
На підтвердження реальності такої операції позивачем були надані: акт здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг, яким підтверджено виконання робіт (влаштування утеплення стелі, гіпсокартонних листів по стінах, влаштування вікон, додаткові роботи та ін.) на суму 229176 грн, довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за лютий 2017 року, форми КБ-3, від 24.02.2017 на таку ж суму, платіжні документи.
В бухгалтерському обліку позивача дану операцію відображено кореспонденціями рахунків: Д-т 151 "Капітальне будівництво" К-т 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками", а суму ПДВ - 38196 грн за даною операцією включно ТОВ "Морган Феніче" до податкового кредиту на підставі податкової накладної від 01.02.2017 №1.
Перевіркою встановлено, що ТОВ "Морган Феніче" не є платником податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки; за даними бухгалтерського обліку, в переліку основних засобів по рахунку 103 швейний цех м. Сарни не значиться. У Реєстрі речових прав також відсутня інформація про право власності ТОВ "Морган Феніче" на швейний цех м. Сарни. На таких підставах податковий орган констатував, що вказані послуги так і не були використані в безпосередній господарській діяльності ТОВ "Моргна Феніче", а тому позивач мав обов`язок нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ відповідно до пункту 198.5 ПК України, чого зроблено не було.
За нормою пункту 198.3 статті 193 ПК України (у редакції, що діяла на час існування відповідних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
При цьому, нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
А в силу вимог пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України (у відповідній редакції), платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.
З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:
придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;
придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.
У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Системний аналіз наведених норм свідчить на користь того, що у тому випадку, якщо платником податку було сформовано податковий кредит на суму ПДВ, сплаченого ним в ціні товарів/послуг, а в подальшому ці товари/послуги ним не використовуються в оподатковуваних операціях у межах провадження його господарської діяльності, то такий платник податку зобов`язаний нарахувати собі відповідну суму податкових зобов`язань.
З урахуванням наведеного, та враховуючи ту обставину, що жодними первинними документами позивача не підтверджується факт використання в рамках оподатковуваних ПДВ операцій у межах його господарської діяльності, придбаних ним у ПМПФ "Спецрембуд" робіт з ремонту швейного цеху м. Сарни, який не перебуває ні у власності, ні у користуванні ТОВ "Морган Феніче", суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивач безпідставно не нарахував компенсуючих податкових зобов`язань в розмірі 38196 грн, що закономірно призвело до заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість, в лютому 2017 року на вказану суму.
Це, в свою чергу, призвело до завищення залишку від`ємного значення ПДВ по декларації за лютий 2017 року (рядок 21) та в подальшому призвело до завищення заявленої суми бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок в сумі 38196 грн., в т.ч. за березень 2017 року на 39196 грн.
Враховуючи встановлені судами обставини, та відсутність доводів у касаційній скарзі щодо протиправності судових рішень в цій частині колегія суддів підтримує висновок про правомірність зменшення податковим органом суми бюджетного відшкодування з ПДВ, задекларовану на рахунок платника у банку за березень 2017 року на 38196 грн та застосування штрафної санкції у сумі 9549 грн на підставі податкового повідомлення-рішення №0008701401 від 12.09.2018.
За наведеного Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.09.2018 №0008721402 щодо застосування до ТОВ "Морган Феніче" пені за порушення розрахунків у сфері ЗЕД в сумі 90494955,87 грн, та в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.09.2018 №0008731402, а справу в цій частині направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції обставини справи досліджені судами першої та апеляційної інстанцій не у повному обсязі, тобто, порушення допущені як судом першої так і судом апеляційної інстанції, тому рішення судів першої та апеляційної інстанції цій частині підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд.
В решті висновки судів попередніх інстанцій є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, а тому зміні чи скасуванню не підлягають.
Керуючись статтями 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
                                     п о с т а н о в и в :
Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "МОРГАН ФЕНІЧЕ" та Головного управління ДПС у Рівненській області задовольнити частково.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2021 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.09.2018 №0008721402 щодо застосування до ТОВ "Морган Феніче" пені за порушення розрахунків у сфері ЗЕД в сумі 90494955,87 грн, та в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.09.2018 №0008731402, а справу в цій частині направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
В решті рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2021 року, -залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуюча суддя:                                                                                           І.Л. Желтобрюх
Судді:                                                                                                                  Н.Є. Блажівська
                                                                                                                            І.В. Дашутін