П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 серпня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/5630/21	
Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.
                             
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                    -            Джабурія О.В.
суддів                                          -            Вербицької Н.В.
-            Кравченка К.В.
                                  при секретарі                     -            Філімович І.М.
          за участю: 
               представника апелянта – Бошко А.В.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційними скаргами Одеської митниці Держмитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року та додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Барбатекстіль» до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості та визнання протиправною бездіяльності, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА 
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

                     07 квітня 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Барбатекстіль» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Одеської митниці Держмитслужби, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA500050/2020/000075/2 від 24 грудня 2020 року;
          - визнати протиправною бездіяльність Одеської митниці Держмитслужби, яка полягала в непроведенні в письмовому вигляді консультації між товариством з обмеженою відповідальністю «Барбатекстіль» та Одеською митницею Держмитслужби відповідно до частин п`ятої, шостої статті 55 та частини четвертої статті 57 Митного кодексу України перед винесенням рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA500050/2020/000075/2 від 24 грудня 2020 року.
                    Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач помилково стверджує в рішенні, що підставою для його винесення було те, що позивач не підтвердив вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням.
                    Так, відповідно до пункту 3 Контракту та Інвойсатовар постачався на умовах FOB м. Шанхай, Китайська Народна Республіка (відповідно до Incoterms 2010), які передбачають, зокрема в статті А.9 Розділу FOB наступне:
                    «...Продавець зобов`язаний нести витрати, пов`язані з діями щодо перевірки товару (такими як перевірка якості, розмірів, ваги, кількості), необхідними для здійснення поставки товару у відповідності зі статтею А.4.
                    Продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити пакування товару, необхідне для перевезення товару (за винятком випадків, коли в даній галузі торгівлі прийнято звичайно відвантажувати товари з такими ж характеристиками, що обумовлені договором, без упаковки), Пакування здійснюється в тій мірі, в якій обставини, що стосуються транспортування (наприклад, засоби перевезення, місце призначення), були повідомлені продавцю до укладення договору купівлі-продажу. Упаковка повинна містити належне маркування...».
                    Враховуючи вищевикладене, витрати на упаковку та вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням спірного товару, на умовах поставки FOB м. Шанхай, Китайська Народна Республіка були включені до ціни товару та були понесені продавцем, а не позивачем, оскільки саме на продавця покладений обов`язок щодо забезпечення пакування товару.
                    Відтак, зазначене вище твердження не може бути підставою для винесення оскаржуваного рішення та свідчить про необ`єктивний підхід відповідача при визначення митної вартості товару.
                    Крім цього, відповідач протиправно виніс оскаржуване рішення, так як позивачем для підтвердження країни походження товару надано Інвойс, а не сертифікат про походження товару, а також не надано Додаткової угоди №2 від 22 грудня 2018 року до Договору ТЕО.
                    Відповідно до частин першої, другої та шостої статті 43 МК України документами, що підтверджують країну походження  товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.
                    Країна походження товару заявляється (декларується) митному органу шляхом подання оригіналів документів про походження товару.
                    Декларація про походження товару - це письмова заява про країну походження товару, зроблена у зв`язку з вивезенням товару виробником, продавцем, експортером (постачальником) або іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому іншому документі, який стосується товару.
                    Так, продавець, як виробник товару, з метою підтвердження країни походження товару зробив відповідну заяву в Інвойсі, що повністю узгоджується з приписами чинного законодавства України та підтверджує країну походження спірного товару.
                    Водночас, законодавець у статті 53 МК України навів вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження митної вартості товарів, серед яких відсутній сертифікат про походження товару, так як такий документ носить виключно інформаційний характер, не впливає та не може вплинути, на рівень митної вартості товару, що, у свою чергу, вказує на безпідставність прийнятого відповідачем рішення.
                    Так, позивач зазначає, що він разом зі своїм листом надав відповідачу для ознайомлення витребувану Додаткову угоду № 2 від 22 грудня 2018 року до Договору ТЕО.
                    Відтак, вищевказане є передчасною підставою для коригування заявленої позивачем митної вартості товару, яка не має нічого спільного з обставинами поставки товару та документами, наданими позивачем у якості підтвердження заявленої митної вартості товару.
                    Більш того, відповідач протиправно виніс рішення, так як позивач не надав у відповідь на запит договору (угоди, контракту) із третіми особами, пов`язаного з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписки з бухгалтерської документації; прейскурантів (прайс-листів), каталогів виробника товару; висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями; копії митної декларації країни відправлення.
                    Законодавець ставить обов`язок позивача надати відповідачу зазначені вище документи у  пряму залежність від наявності таких документів у позивача.
                    Таким чином, так як у позивача як на дату підписання листа, так і станом на день підписання цієї позовної заяви відсутні каталоги, прайс-листи виробника товару, копія митної декларації країни відправлення та будь-які висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, то ненадання позивачем таких документів не може слугувати підставою для прийняття останнім оскаржуваного рішення.
                    Що стосується договору (угоди, контракту) із третіми особами, пов`язаного з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом), рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), позивач повідомляв про те, що ним був залучений експедитор для забезпечення транспортування товару з території Китайської Народної Республіки до місця ввезення на митну територію України.
                    У листі позивач зазначив, що правовідносини між експедитором та позивачем регулюються Договором ТЕО та повідомляв відповідачу про відсутність у нього будь-яких інших договорів (угод, контрактів) із третіми особами, пов`язаних з контрактом, рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця та рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов контракту, оскільки треті особи, крім експедитора, не залучалися позивачем до поставки товару.
                    Також були відсутні станом на день підписання листа будь-які інші бухгалтерські документи, пов`язані з поставкою товару, адже сам товар ще не брався на бухгалтерській облік позивача, так як він знаходився в зоні митного контролю відповідача та не був випущений у вільний обіг, а тому позивач не міг надати останньому витребувані документи в силу об`єктивної відсутності останніх.
                    Позивач зазначає, що відповідач протиправно виніс рішення без проведення в письмовому вигляді консультації з позивачем відповідно до частин п`ятої, шостої статті 55 та частини четвертої статті 57 МК України перед винесенням рішення, що, на думку позивача, є самостійною підставою для його скасування в судовому порядку. 
                    Відповідно до частини четвертої статті 57 МК України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
                    При цьому, згідно з частинами п`ятою та шостою статті 55 МК України декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.
                    У той же час, відповідач, незважаючи на вимогу позивача про проведення письмової консультації з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості товару, таку консультацію перед винесенням рішення не провів.
                    Позивач розцінює таку бездіяльність відповідача (щодо не проведення письмової консультації з метою вибору методу визначення митної вартості товару) як протиправну та таку, що грубо порушила права позивача як декларанта в розумінні статей 55, 57 МК України, та таку, що вказує на протиправний характер самого рішення.
                    Позивач зазначив, що відповідач, порушив приписи МК України та неправильно застосував другорядний (резервний) метод визначення митної вартості товарів при винесенні оскаржуваного рішення.
                    Так, відповідач у графі 33 оскаржуваного рішення лише зазначив номери та дати митних декларацій, використаних ним як джерело інформації при здійсненні коригування митної вартості спірного товару.
                    При цьому, відповідач не навів жодних пояснень щодо зроблених ним коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки комерційних умов, що свідчить, на переконання Позивача, про протиправний характер оскаржуваного рішення.
                    Позивач вважає за доцільне зазначити, що вищезазначений висновок позивача щодо протиправності рішення підтверджується позицією викладеною у Постановах ВС від 02 березня 2018 року в адміністративній справі №804/2997/17, від 31 січня 2018 року в адміністративній справі № 813/7272/13-а.
                    Відповідно до частини четвертої статті 57 МК України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
                    В той же час, відповідач, незважаючи на вимогу про проведення письмової консультації з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості товару, такої консультації перед винесенням рішення не провів.
                    Позивач розцінює таку бездіяльність відповідача (щодо не проведення письмової консультації з метою вибору методу визначення митної вартості товару) як протиправну та таку, що грубо порушила права позивача як декларанта в розумінні статей 55, 57 МК України, та таку, що вказує на протиправний характер рішення.
                    Представник відповідача, Одеської митниці Держмитслужби, заперечував проти задоволення позовних вимог, в обґрунтування своєї правової позиції, зазначив наступне.
                    По перше, відповідно до пп. в) п.2 ч.10 ст. 58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товарів, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.
                    Отже, встановлення факту того, що згідно зовнішньоекономічного договору контракту) витрати на тару, пакування та маркування включені у вартість товару.
                    Проте, у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.
                    Вантаж поставляється на умовах CIF (Інкотермс), згідно Міжнародних правил Інтерпретації комерційних термінів Інкотермс, ці умови передбачають включення до ціни вартість перевезення, жодних документів про вартість перевезення це надано що унеможливлює визначити складові митної вартості товарів.
                    Положення вищезазначених норм законодавства України передбачають зазначення повних та достовірних відомостей про вартість страхування товарів, а також про вартість перевезення (фрахту) товарів до моменту перетинання ними митного кордону України як складової частини митної вартості товарів, а тому ненадання уповноваженою особою декларанта до митного оформлення документів, які підтверджують вартість страхування та перевезення (фрахту) товарів до моменту перетинання ними митного кордону України виключало можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VІ.
                    По друге, згідно п.7.1.3 зовнішньо - економічного договору поставки від 23.03.2020 №23032020 передбачено надання покупцю пакувальний лист та сертифікат якості яких до митного оформлення не надано.
                    Оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці Держмитслужби разом з митною декларацією містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також декларантом не подані документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495- VI, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VІ, були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови органу доходів і зборів у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.
                    По друге, інших способів, ніж витребування додаткових документів, надання часу для підтвердження заявленої митної вартості товару, у митного органу щодо узгодження митної вартості товару із декларантом законодавчими нормами не передбачено.
                    Одеська митниця Держмитслужби, під час прийняття рішення про коригування митної вартості товарів №UA500050/2020/000075/2 від 24.12.2020 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підставі для задоволення позовної заяви ТОВ «Барбатекстіль».

                    Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від15 листопада 2021 року адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Барбатекстіль» до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови – задоволено повністю.
                    Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA500050/2020/000075/2 від 24 грудня 2020 року.
                    Визнано протиправною бездіяльність Одеської митниці Держмитслужби, яка полягала в непроведенні в письмовому вигляді консультації між товариством з обмеженою відповідальністю «Барбатекстіль» та Одеською митницею Держмитслужби відповідно до частин п`ятої, шостої статті 55 та частини четвертої статті 57 Митного кодексу України перед винесенням рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA500050/2020/000075/2 від 24 грудня 2020 року.
                    Стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Барбатекстіль» судові витрати за сплату судового збору у розмірі 4 450,00 (чотири тисячі чотириста п`ятдесят гривень) грн. 00 коп. за платіжним дорученням № 471 від 01.04.2021 р. за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці Держмитслужби.

                    Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року заяву за вхід. № ЕП/64945/21 про виправлення описки в рішенні суду – задоволено.
                    Внесено виправлення в      рішення у від 15.11.2021 р. по справі № 420/5630/21 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Барбатекстіль» до Одеської митниці Держмитслужби до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови, зазначивши абз. 4 резолютивної частини рішення в такій редакції:
                    Стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Барбатекстіль» судові витрати за сплату судового збору у розмірі 4 540,00 (чотири тисячі п`ятсот сорок гривень) грн. 00 коп. за платіжним дорученням № 471 від 01.04.2021 р. за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці Держмитслужби.

                    Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року клопотання представника позивача за вх. № ЕП/64944/21 від 22.11.2021 року про розподіл судових витрат   задоволено повністю.
                    Стягнуто з Одеської митниці Держмитслужби на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Барбатекстіль» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. (сім тисяч гривень 00 копійок).
          
                    Не погоджуючись з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року та додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року Одеська митниця Держмитслужби подали апеляційні скарги, в якій апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року та додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ТОВ «Барбатекстіль» в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
                    Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосовані норми матеріального права, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.
                    Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з  наступних підстав. 
          
КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

                    12 липня 2020 року між NantongGoldenLandImport&ExportCo., Ltd., компанією, зареєстрованою в Китайській Народній Республіці, (надалі –«Продавець») та позивачем був укладений Контракт №NG20201207 від 12 липня 2020 року (надалі –«Контракт»), відповідно до якого продавець продає позивачу текстильні тканини власного виробництва.
                    Відповідно до пунктів 1-3 Контракту продавець і позивач погодили, зокрема, що кількість, ціна, вартість, умови поставки вказуються окремо в інвойсах. Інвойс на поставку в рамках Контракту є його невід`ємною частиною.
                    Ціна товару, що постачається, повинна бути узгоджена сторонами. Вона вказується в інвойсі на поставку.
                    Ціна товару визначається на умовах FOB м. Шанхай, Китайська Народна Республіка.
                    Зміни базових умов поставки погоджуються сторонами шляхом укладення додаткової угоди до Контракту.
                    Позивач здійснює оплату на рахунок продавця, указаний в Контракті або на рахунки вказані продавцем додатково. Оплата здійснюється частинами за фактично отриманий товар.
                    Базові умови поставки - FOB м. Шанхай, Китайська Народна Республіка (Incoterms 2010).
                    Продавець та позивач на рівні Контракту узгодили основні умови своєї співпраці, передбачивши, що умови поставки можуть змінюватися ними у відповідній додатковій угоді до Контракту, а кількість, ціна, вартість товару - у відповідному інвойсі.
                     29 жовтня 2020 року продавець на виконання пункту 1 Контракту виставив позивачу до сплати
                    Інвойс №bb064 (надалі –«Інвойс») на загальну суму 26 659,00 доларів США на умовах поставки товар FOB м. Шанхай, Китайська Народна Республіка, які передбачені Контрактом.
                     23 грудня 2020 року позивач подав до Одеської митниці Держмитслужби Митну декларацію ІМ40ДЕ №UA500050/2020/214817, у графі 31 якої позивачем був зазначений товар, придбаний у продавця за Інвойсом, а саме: трикотажне ворсове полотно фланель, з коротким розрізаним ворсом, з синтетичних поліефірних волокон на 100%, без просочення і покриття, завширшки 220±5 см, арт. FL, кількості 10 663,6 кг за ціною 2,50 долари США за 1 (один) кг, код товару згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності 6001920000, загальною вартістю 26 659,00 доларів США.
                    Відповідно до граф 20, 22 та 42 Митної декларації 214817 загальна вартість товару склала 26659,00 доларів США, як це зазначено в Інвойсі, а його поставка відбувалася на умовах FOB м. Шанхай, Китайська Народна Республіка (що підтверджується, зокрема, пунктом 3 Контракту та Інвойсом, у якому є посилання на Контракт та зазначені умови поставки товару, а саме: FOB м. Шанхай, Китайська Народна Республіка).
                    Позивач здійснив перевезення товару з території Китайської Народної Республіки до місця ввезення на митну територію України. Розмір таких додаткових витрат склав 77668,31 грн.          
                    Таким чином, митна вартість товару склала в гривневому еквіваленті станом на 23 грудня 2020 року 830 819,72 грн. (26 659,00 доларів США х 28,2513 + 77 668,31 грн.).
                    При поданні Митної декларації 214817 позивач надав відповідачу, зокрема, фотокопії наступних документів: Контракту, Інвойса, Договору на транспортно-експедиційне обслуговування №04-01 від 01 квітня 2016 року, укладеного між приватним підприємством «Інтервід» та позивачем (надалі –«Договір ТЕО» та «Експедитор» відповідно), рахунка на оплату №1612 Ф від 22 грудня 2020 року, виставленого експедитором, коносамента №SHWS220092321 від 03 листопада 2020 року.
                     24 грудня 2020 року відповідач надіслав позивачу через спеціалізовану систему обміну електронними повідомленнями запит (повідомлення) відповідача щодо надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару за Митною декларацією 214817 («Запит»).
                    У Запиті відповідач витребував від позивача надання наступних документів: 1) договору (угоди, контракту) із третіми особами, пов`язаного з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписки з бухгалтерської документації; 5) прейскурантів (прайс-листів), каталогів виробника товару; 6) висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями; 7) сертифіката про походження; 8) копії митної декларації країни відправлення.
                     24 грудня 2020 року позивач надав лист №2412/20-01, у якому для підтвердження заявленої митної вартості товару в гривневому еквіваленті станом на 23 грудня 2020 року в розмірі 830 819,72 грн. надано інформацію та фотокопію Додаткової угоди №2 від 22 грудня 2018 року до Договору про транспортно-експедиційне обслуговування №04-01 від 01 квітня 2016 року, укладеного між приватним підприємством «Інтервід» та товариством з обмеженою відповідальністю «Барбатекстіль».
                     24 грудня 2020 року відповідач у зв`язку з прийняттям рішення виніс Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500050/2020/00301:
                    «…До митного оформлення для підтвердження митної вартості товарів, що була визначена декларантом за основним методом визначення митної вартості були подані наступні документи: зовнішньоекономічний договір від 12.07.2020 № NG20201207, інвойс від 29.10.2020 №ЬЬ064, коносамент від 03.11.2020 № SHWS220092321 та інші документи які зазначені у графі 44 ЕМД від 23.12.2020 № UA500050/2020/214817.
                    …У зв`язку із тим, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме: 
           1) відповідно до п. 2 ч. 10 ст. 58. МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, додається вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; згідно інвойсу від 29.10.2020 №bb064 та інших документах поданих до митного оформлення відсутні відомості щодо суми даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товар; 
           2) не надано сертифікат походження товару та копію експортної декларації країни відправлення наявність якого передбачена згідно п5. Зовнішньоекономічного договору від 12.07.2020 № NG20201207; 
           3) в гр. 44 ЕМД за кодом 9000 вказано документ від 22.12.2018 № Додаткова угода №2 до договору на транс.-екс. обс., який митному органу не надавався.
                    З огляду на вищевикладене, а також враховуючи спрацювання автоматизованою системою аналізу та управління ризиками відповідних форм митного контролю щодо вжиття заходів з метою перевірки числових значень складових митної вартості товарів, митниця відповідно до п. 3 ст.53 МКУ декларанту поставлено вимогу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
           1)договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
           2)рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором
(угодою, контрактом);
           3)рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
           4)виписку з бухгалтерської документації;
           5)прейскуранти (прайс - листи), каталоги виробника товару;
           6)висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;
           7)сертифікат про походження;
           8)копію експортної декларації країни відправлення
                    У відповідності до частини 6 статті 53 МКУ декларанта було повідомлено про можливість за власним бажанням подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару протягом 10 днів.
                     24.12.2020 надіслано лист № 2412/20-01 про те, що додаткові документи надаватись не будуть.
                    Відповідно до ч. 1 ст. 55 МКУ рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, повідомляємо, що митну вартість товарів, заявлених до митного оформлення за ЕМД №UA500050/2020/214817, буде скориговано. 
                    Відповідно до ч,1 ст. 64 МКУ у разі якщо митну вартість товарів не можна визначити шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 МКУ, митна вартість оцінюваних товарів буде визначена, з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT), резервним методом…
                    З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор-2006» та ЄАІС Держмитслужби України та встановлено, що рівень митної вартості оформлених товарів у максимально наближений до митного оформлення час становить: товару №1- 3,96 доларів США/кг. (МД від 16.12.2020 №UA500050/2020/214326; від 15.12.2020 № UA500050/2020/214328; від 22.12.2020 №UA500080/2020/22067)
                    Враховуючи вищезазначене, митну вартість товару №1 скориговано до рівня 3,96 доларів США/кг.
                     24 грудня 2020 року  ТОВ «Барбатекстіль» для випуску товару у вільний обіг, керуючись положеннями частини сьомої статті 55 МК України та не погоджуючись із рішенням подав повторно відповідачу Митну декларацію ІМ40ДЕ №UA500050/2020/214885 та відповідно до рішення сплатив фінансову гарантію для забезпечення сплати позивачем митних платежів для товару в розмірі 108 142,16 грн.
                    Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.
ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

                    Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
                    Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно з ч.1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Статтею 53 МК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів наведений в ч.2 цієї статті.
У разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.
Статтею 54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до ч.5 ст.54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості, у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.
Згідно з ч.6 ст.54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до положень ч.2 ст.53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
- декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
- рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
- копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно приписів ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Стаття 57 МК України встановлює, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Частиною 2 ст.58 МК України визначено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Згідно з ч.4 ст.58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч.5 ст.58 МК України).
Відповідно до положень ст.60 МК України, у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
Отже, з наведених норм вбачається, що митний орган має виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості та в разі виникнення сумніву щодо правильності зазначеної митної вартості товару має повноваження витребувати додаткові документи, які дають змогу об`єктивно підтвердити заявлену декларантом митну вартість.
Також, наведеними нормами передбачено, що витребування митним органом додаткових документів має відбуватися у випадку наявності обґрунтованого сумніву у достовірності поданих декларантом відомостей.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Отже, митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Як вже зазначалось вище, при поданні Митної декларації 214817 позивач надав відповідачу, зокрема, фотокопії наступних документів: Контракту, Інвойса, Договору на транспортно-експедиційне обслуговування №04-01 від 01 квітня 2016 року, укладеного між приватним підприємством «Інтервід» та позивачем, Рахунка на оплату №1612 Ф від 22 грудня 2020 року, виставленого Експедитором, Коносамента №SHWS220092321 від 03 листопада 2020 року.
Для підтвердження заявленої митної вартості товару в гривневому еквіваленті станом на 23 грудня 2020 року в розмірі 830 819,72 грн. надано інформацію та фотокопію Додаткової угоди №2 від 22 грудня 2018 року до Договору про транспортно-експедиційне обслуговування №04-01 від 01 квітня 2016 року, укладеного між приватним підприємством «Інтервід» та товариством з обмеженою відповідальністю «Барбатекстіль».
В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості, митний орган зазначив обставини, які викликали сумнів щодо заявленої позивачем митної вартості товару, як підстави для витребування додаткових документів.
Надаючи оцінку вказаним обставинам, колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно ч.10 ст. 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, як   вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням.
З приводу відсутності відомостей щодо суми даної складової митної вартості товару у наданих декларантом документах, слід зазначити, що згідно п. 3 Контракту №NG20201207 від 12 липня 2020 року та інвойсу № bb064 поставка товару відбувається на умовах CIF м. Одеса, згідно яких саме на продавця покладено обов`язок оплатити витрати, необхідні для доставки товару у пункт призначення, в тому числі і забезпечити пакування товару, необхідне для перевезення вантажу.
Відповідно до умов поставки CIF (Cost, InsuranceandFreight), згідно міжнародних правил Інкотермс-2010, термін «вартість, страхування та фрахт» означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження.
З аналізу положень Інкотермс-2010 вбачається, що продавець зобов`язаний упакувати товар, завантажити його на борт судна в порту відправлення, а також в обов`язки продавця входить придбання морського страхування на користь покупця проти ризику втрати й ушкодження товару під час перевезення, що включається в ціну товару.
З наведеного вбачається, що витрати і фрахт для доставки товари до порту України оплачені продавцем товару згідно застосованого терміну «CIF», яким відповідне передбачено.
Отже, формування продавцем ціни на товар та включення до контрактної вартості товару витрат продавця на упаковку товару, відбувається до моменту фактичного понесення таких витрат продавцем, тому, якщо у даному випадку поставка товару була здійснена на умовах поставки CIF, вартість упаковки увійшла у ціну товару.
Враховуючи викладене, твердження відповідача про відсутність інформації щодо включення/не включення до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, вартості упаковки або пакувальних матеріалів є необґрунтованими та безпідставними.
Що стосується доводів відповідача про ненадання сертифікату походження, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 43 МК України сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.
Частинами 1-2 ст. 43 МК України передбачено, що документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.
Країна походження товару заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення назви країни походження товару та відомостей про документи, що підтверджують походження товару, у митній декларації.
Декларація про походження товару - це письмова заява про країну походження товару, зроблена у зв`язку з вивезенням товару виробником, продавцем, експортером (постачальником) або іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому іншому документі, який стосується товару (ч. 6 ст. 43 МК України).
Як встановлено судом, позивачем до митного органу під час розмитнення товару за митною декларацією подано Інвойс, в якому, зокрема, зазначено країну походження товару.   При цьому, суд звертає увагу, що сертифікат походження товару та митна декларація країни відправлення товару не є тими документами, які впливають на визначення митної вартості товару.
Водночас, законодавець у статті 53 МК України навів вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження митної вартості товарів, серед яких відсутній сертифікат про походження товару, так як такий документ носить виключно інформаційний характер, не впливає та не може вплинути, на рівень митної вартості товару.
Також митним органом не обґрунтовано той висновок, що ТОВ не надано у відповідь на Запит договору (угоди, контракту) із третіми особами, пов`язаного з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписки з бухгалтерської документації; прейскурантів (прайс-листів), каталогів виробника товару; висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями; копії митної декларації країни відправлення.
Посилання митниці на відсутність висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини, слід зазначити, що вказані документи, відповідно до вимог ч. 2 ст. 53 МК України, не є основними та обов`язковими документами, які підтверджують митну вартість товарів. Слід зауважити, що висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, надаються на письмову вимогу митниці виключно у випадку їх наявності у декларанта.

Що стосується договору (угоди, контракту) із третіми особами, пов`язаного з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом), рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), позивач повідомляв про те, що ним був залучений Експедитор для забезпечення транспортування Товару з території Китайської Народної Республіки до місця ввезення на митну територію України.
У листі позивач зазначив, що правовідносини між Експедитором та позивачем регулюються Договором ТЕО та повідомляв відповідачу про відсутність у нього будь-яких інших договорів (угод, контрактів) із третіми особами, пов`язаних з Контрактом, рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця та рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов Контракту, оскільки треті особи, крім Експедитора, не залучалися позивачем до поставки товару.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення вимог позивача і в частині визнання протиправною бездіяльності митниці, яка полягала в непроведенні в письмовому вигляді консультації між товариством з обмеженою відповідальністю «Барбатекстіль» та Одеською митницею Держмитслужби відповідно до частини п`ятої, шостої статі 55 та частини четвертої статті 57 митного кодексу України перед винесенням Рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №№UA500050/2020/000075/2 від 24 грудня 2020 року.
Як вбачається з листа №2412/20-01 від 24.12.2020 р., направленого ТОВ «Барбатекстіль» на адресу Одеської митниці Держмитслужби, позивач просив у випадку неможливості визнання митної вартості товару, заявленої товариством,   провести в письмовому вигляді консультацію між ТОВ «Барбатекстіль» та Одеською митницею Держмитслужби перед винесенням рішення про коригування митної вартості товару.
Згідно з ч.ч.5, 6 ст. 55 МК України, декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.
В свою чергу, за наявності клопотання позивача про проведення консультації з митним органом у письмовому вигляді, відповідачем не було виконано положень ч. 6 ст. 55 МК України та не проведено письмових консультацій з ТОВ «Барбатекстиль» з метою визначення митної вартості товару, який був пред`явлений для декларування, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог товариства у повному обсязі.
Щодо порушення митним органом приписів МК та неправильного застосування другорядного (резервного) методу визначення митної вартості товарів при винесенні оскаржуваного Рішення, колегія суддів зазначає.
Позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Натомість, контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу.
Крім того, відсутність таких додаткових документів не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за першим методом, що підтверджується наданими до митного оформлення основними документами. Неподання декларантом зазначених документів під час митного оформлення, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Враховуючи все вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наявними у справі доказами підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавались обчисленню, а відповідачем не доведено, що зазначені ним в оскаржуваному рішення обставини вплинули чи могли вплинути на заниження позивачем митної вартості імпортованого товару.
Колегія суддів вважає, що позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Натомість контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу.
Слід вказати про те, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі митного органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
З огляду на те, що відповідачем необґрунтовано не враховано документи, за якими декларантом заявляється митна вартість, коригування митної вартості проведено не у відповідності до норм митного законодавства, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено підстави для скасування оспорюваного рішення митниці та задоволення позову ТОВ «Барбатекстіль».
Крім цього, як було зазначено вище, додатковим рішенням клопотання позивача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі № 420/5630/21 було задоволено, а саме стягнуто на користь позивача з Одеської митниці Держмитслужби  витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. 
Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, виходив з принципу пропорційності, вважав, що сума, заявлена до стягнення на оплату витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи та обсягом наданих послуг адвокатом.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зазначаючи наступне.
Так, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 132 КАС України).
Згідно зі статтею 134 КАС України Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Судом встановлено, що Договір про надання правової допомоги №21/30072020 від 30 липня 2020 року, укладеним між адвокатом Божком Андрієм Володимировичем та позивачем ТОВ «Барбатекстіль».
За умовами договору, Адвокат (Божко Андрій Володимирович) надав вчасно та повністю адвокатські послуги, а саме:
а) ознайомлення з Рішенням Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA500050/2020/000075/2 від 24 грудня 2020 року (надалі - «Рішення»), юридичний аналіз підстав його прийняття та формування правової позиції Клієнта щодо оскарження Рішення в судовому порядку - 500,00 грн.;
б) формування переліку доказів, необхідних для підготовки позовної заяви Клієнта до Одеського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування Рішення, та їх збір 1 000,00 грн.;
в) підготовка позовної заяви клієнта до суду - 3 500,00 грн.;
г) ознайомлення з відзивом Одеської митниці Держмитслужби №7.10-10-01/5 від 06 липня 2021 року в Адміністративній справі № 420/5630/21 та підготовка Відповіді Клієнта на відзив в Адміністративній справі № 420/5630/21 - 1 500,00 грн.;
г) підготовка письмових заяв та клопотань Клієнта під час розгляду судом адміністративної справи № 420/5630/21 - 500,00 грн.
Вартість вищезазначених адвокатських Послуг (гонорар Адвоката) з урахуванням положень підпункту 4.1.3 пункту 4.1 Договору складає 7 000,00 грн.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору про надання правової допомоги №21/30072020 від 30 липня 2020 року, на користь адвоката Божко О.В., за надання правової допомоги по справі № 420/5630/21, сплачено грошові кошти в сумі 10 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 524 від 19.04.2021 р.
Слід звернути увагу, що відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю.
Суд не може втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, для включення всього розміру гонору до суму, що підлягає стягненню на користь позивача за рахунок відповідача у разі задоволення позову, судом має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Закону № 5076-VI. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
Так, у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).
У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Щодо викладених відповідачем сумнівів стосовно сплати вартості юридичних послуг слід зауважити, що згідно змісту п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19.
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат судом також враховано правові позиції Верховного суду, що викладені у постановах № 820/3072/18 від 19.02.2021, № 520/8489/19 від 22.12.2020.
                    Суд апеляційної інстанції наголошує, що оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. 
                    Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
                    Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
                    Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
                    Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
                    Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
                    Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
                    За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст.2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.
                    Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. 
                    Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
                    Керуючись ст.ст.308; 310; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
П О С Т А Н О В И В :

          Апеляційні скарги Одеської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року та додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Повний текст складено та підписано 05.09.2022 року

Головуючий суддя 	 	Джабурія О.В.	
Судді	    	Кравченко К.В.    Вербицька Н. В.