Номер провадження: 22-ц/813/6392/22 
Справа № 504/2410/17
Головуючий у першій інстанції Вінська Н.В.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія 45

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 листопада 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельними ділянками, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку та затвердження порядку користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

26 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом про визначення порядку користування земельними ділянками. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що за договором дарування від 08.08.2002 року прийняв в дар частину житлового будинку по АДРЕСА_1 . Разом з частиною будинку до нього перейшло право користування земельною ділянкою площею 500 кв.м 25.11.2009 року позивачеві видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0640 га, кадастровий номер 5122782600:03:002:0159 за вказаною адресою, однак з моменту отримання права власності на землю між ним та співвласником домоволодіння ОСОБА_2 стали виникати конфлікти з приводу користування земельними ділянками, у зв`язку із чим звернувся із зазначеними вимогами до суду (а.с. 24-25). 
14 квітня 2020 року ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву у якій просила: визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5122782600:03:002:0159 ОСОБА_1 та скасувати державну реєстрацію права на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Державному земельному кадастрі; затвердити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , та стягнути із відповідача судові витрати, та встановити порядок виконання судового рішення. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовує тим, що у лютому 2020 року позивачці стали відомі обставини щодо порушення права користування земельною ділянкою, а саме: неможливість оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку у зв`язку із невідповідністю фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_1 правовстановлюючим документам та документам землеустрою (а.с. 67-71).
Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 було залишено без розгляду (а.с. 183).
03 листопада 2021 року рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 вирішено задовольнити в повному обсязі (а.с. 184-187).
03 лютого 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 03 лютого 2022 року направив до суду апеляційну скаргу, в якій просив суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що є власником домоволодіння, яке знаходиться на земельній ділянці за адресою знаходження майна та з метою впорядкування права власності на земельну ділянку було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Крім того, апелянт зазначає, що ним було надано до суду акт встановлення в натурі меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та землекористувачами від 27 липня 2009 року, які, в свою чергу, погодили межі встановлені в натурі без заперечень та скріпили своїми підписами. Разом з тим, апелянт також зазначає, що у висновку експерта № 20-2005/2020 від 31 липня 2020 року зазначено, що технічна помилка, яка є причиною накладення земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є помилкою у системі координат, тобто зазначене накладення, на думку апелянта, виникло не з вини ОСОБА_1 чи Красносільської ради Комінтернівського району, яка затвердила проект землеустрою ОСОБА_1 , а причина саме в документації ОСОБА_2 , яка вправі самостійно звернутися до уповноважених органів із відповідною заявою про уточнення та усунення помилки у системі координат (а.с. 207-212).
09 листопада 2022 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , в якому представник відповідача просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін. Представник відповідача вказує на те, що ОСОБА_1 не є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки 29 квітня 2015 року право власності ОСОБА_1 було скасовано на підставі ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2015 року у справі №815/3247/14, якою було залишено без змін постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 204 року про скасування рішення державного реєстратора Комінтернівського районного управління юстиції Гриба Максима Петровича індексний номер 11418739; скасування свідоцтва про право власності ОСОБА_1 , індексний номер 18639245, на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язання Реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області внести до державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації. Тому, представник відповідача вважає, що обґрунтування апеляційної скарги нормою ст. 317 ЦК України є неправомірним, оскільки наразі ОСОБА_1 є лише користувачем нерухомого майна. Крім того, представник відповідача зазначає, що ОСОБА_2 межі земельної ділянки ОСОБА_1 не узгоджувала і, будучи не тільки суміжним землекористувачем, а й співвласником житлового будинку, навіть не була обізнана з тим, що ОСОБА_1 оформив право власності на земельну ділянку. При цьому, як вказує представник відповідача, до опису меж державного акту про право власності на земельну ділянку внесено невідому особу. Також, представник відповідача повідомила, що станом на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції рішення Комінтернівського районного суду Одеської області в частині скасування державної реєстрації права на земельну ділянку в Державному земельному кадастрі виконано.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Сторони про час та порядок проведення судового засідання 10 листопада 2022 року повідомлені належним чином. Клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції сторони до суду не подавали. 04 листопада 2022 року представник апелянта подав заяву про розгляд апеляційної скарги за його відсутності. 09 листопада 2022 року у відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача також просила розглянути справу за відсутності її та ОСОБА_2 .
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що недостовірні відомості, надані відповідачем за зустрічним позовом до Державного земельного кадастру призвели до незаконного збільшення площі земельної ділянки ОСОБА_4 , оскільки у п. 3 договору дарування від 08.08.2002 року, укладеному між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , чітко зазначено, що разом із частиною житлового будинку обдарованому переходить право користування земельною ділянкою 500 кв.м, яка закріплена за дарувальником на підставі рішення виконкому Красносільської сільської ради від 21.06.2002 року №73. Суд першої інстанції прийняв до уваги те, що державний акт на земельну ділянку ОСОБА_4 оформлено за відсутності підпису суміжного землекористувача у Акті встановлення меж земельної ділянки, а тому державний акт є недійсним. Судом першої інстанції встановлено, що відновлення меж земельної ділянки ОСОБА_2 можливе шляхом визнання недійсним державного акту про право власності та скасування реєстрації права на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав та в Державному земельному кадастрі. Оскільки суд першої інстанції скасував державну реєстрацію майнових прав на земельну ділянку площею 0,0640 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , то з метою ефективного судового захисту судом також вирішувалося питання про скасування її кадастрового номеру. При зазначених обставинах, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані докази, суд першої інстанції вважав за необхідне задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 на підставі встановлених фактичних обставин по справі (а.с. 185 зворот - 186).
Апеляційний суд, відхиляючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обставини справи та оцінка апеляційного суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є власником 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 72-73).
В зустрічному позові ОСОБА_2 зазначила, що належний їй житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0685 га, яка знаходиться у її фактичному користуванні з 1977 року, з моменту придбання нею частки будинку за договором купівлі- продажу (а.с. 67).
Згідно з рішенням Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області за №29-VI від 19 грудня 2015 року ОСОБА_2 отримано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована орієнтовною площею 0,0685 га, що перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2 (а.с. 81-82).
20 лютого 2020 року ОСОБА_2 уклала договір на виконання комплексу інженерно-геодезичних вишукувань по кадастровому зніманню земельної ділянки для встановлення меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 88).
27 березня 2020 року ТОВ «Регіональна землевпорядна компанія», до якого ОСОБА_2 звернулася з питання розроблення технічної документації для оформлення земельної ділянки у власність, повідомило, що із матеріалів кадастрового знімання земельної ділянки для встановлення фактичної межі і площі, за адресою: АДРЕСА_1 , складеного ФОП ОСОБА_6 (сертифікований інженер – геодезист ОСОБА_6 ) та отримання інформації, наявній у кадастровій базі станом на лютий 2020 року, було встановлено, що земельна ділянка суміжного землекористувача ОСОБА_1 кадастровий номер 5122782600:03:002:0159 внесена до кадастру з технічними помилками та заступає на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , що перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2 , тобто вбачається накладення в системі Державного земельного кадастру земельної ділянки стороннього власника на земельну ділянку, що перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2 (а.с. 84).
Відповідно до копії Державного акту про право власності на земельну ділянку від 25 листопада 2009 року земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0640 га, кадастровий номер 5122782600:03:002:0159, належить ОСОБА_1 (а.с. 121-122).
Землевпорядна організація роз`яснила позивачеві за зустрічним позовом, що для можливості оформлення документів на земельну ділянку їй необхідно спочатку привести у відповідність розташування у Державному земельному кадастрі земельної ділянки суміжного землекористувача ОСОБА_1 кадастровий номер 5122782600:03:002:0159 до фактичного розташування або вирішити вказане питання у судовому порядку шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки ОСОБА_1 (а.с. 85).
На підтвердження своїх вимог ОСОБА_2 надала до суду висновок експерта судової земельно-технічної експертизи від 31 липня 2020 року №20-2005/2020 (а.с. 152-157).
Так, по-першому питанню у даному висновку зазначено, що фактична площа та межі земельної ділянки кадастровий номер 5122782600:03:002:0159 за адресою: АДРЕСА_1 , не відповідають даним Державного акту про право власності на земельну ділянку серія ЯИ №135520 від 25.11.2009 року. Площа ділянки більше вказаної у Державному акті на 13 кв.м. (653 кв.м - 640 кв.м). Фактичні межі земельної ділянки АДРЕСА_1 за розмірами та конфігурацією не відповідають даним правовстановлюючих документів та технічної документації із землеустрою внаслідок чого на земельній ділянці утворились як надлишки так і недоїмка. Недоїмка загальною площею 60 кв.м., надлишки загальною площею 73 кв.м (а.с. 157). 
По другому питанню: місцеположення приміщення будівлі літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 не відповідає місцеположенню меж земельної ділянки згідно даних правовстановлюючих документів на земельну ділянку та знаходиться зі зміщенням в сторону частини будівлі ОСОБА_2 . Накладення меж земельної ділянки кадастровий номер 5122782600:03:002:0159 під частиною житлового будинку гр. ОСОБА_1 на земельну ділянку ОСОБА_2 складає 12,8 кв.м., з заступом меж земельної ділянки на 1,0 м (а.с. 157 зворот).
По третьому питанню: встановлені невідповідності (порушення) меж земельної ділянки кадастровий номер 5122782600:03:002:0159 за адресою: АДРЕСА_1 , у подальшому створять перешкоди гр. ОСОБА_2 в узгодженні та затвердженні її документації із землеустрою при оформленні права власності на земельну ділянку в існуючих межах та внесення до бази електронного земельного кадастру при перевірці обмінного файлу кадастровим реєстратором на етапі формування кадастрового номеру (наявне накладення) (а.с. 157 зворот).
З оригіналу плану кадастрового знімання щодо земельних ділянок, на яких розташовані будинки за адресою: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_1 , вбачається, що земельна ділянка суміжного землекористувача ОСОБА_1 кадастровий номер 5122782600:03:002:0159 внесена до кадастру з технічними помилками та заступає на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , що перебуває у фактичному користуванні позивача за зустрічним позовом. Також з оригіналу кадастрового плану вбачається, що зміщення меж ділянки у кадастровій базі має місце не тільки щодо власне ділянки, а й щодо житлового будинку ОСОБА_1 , оскільки частина житлових приміщень ОСОБА_1 опинилась на території ОСОБА_2 (а.с. 86-87).
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Крім того, як вже було зазначено вище, згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною другою цієї статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначав, що в матеріалах цивільної справи міститься копія Акта встановлення в натурі меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та землекористувачами від 27 липня 2009 року, які погодили один одному межі встановлені в натурі без заперечень та скріпили своїми підписами. Дані акти, як вказує апелянт підписані ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , як власниками суміжної земельної ділянки на той час (а.с. 209).
Разом з тим, з наявних в матеріалах справи доказів, а саме доданої ОСОБА_1 до первісного позову копії Державного акту на право власності на земельну ділянку та копії плану меж земельної ділянки вбачається, що власниками та користувачами суміжних земельних ділянок зазначено: гр. ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 (а.с. 8-9). Тотожні копії були додані і ОСОБА_2 до зустрічного позову (а.с. 121-122). Крім того з доданої позивачкою за зустрічним позовом копії додатку до акту встановлення в натурі меж земельної ділянки від 27 липня 2009 року також вбачається, що власниками та користувача суміжних земельних ділянок зазначено: гр. ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 (а.с. 123). Тобто, відомості щодо ОСОБА_2 , як землекористувача суміжної земельної ділянки, які б свідчили про погодження нею меж земельної ділянки ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні. А отже, доводи апелянта про те, що межі земельної ділянки за кадастровим номером 5122782600:03:002:0159 були погодженні суміжними землевласниками, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Також, посилаючись на висновок експерта №20-2005/2020 від 31 липня 2020 року, апелянт вважає, що накладення земельних ділянок виникло не з вини ОСОБА_1 чи Красносільської сільської ради Комінтернівського району, яка затвердила проект землеустрою ОСОБА_1 , а причина саме у документації ОСОБА_2 , яка вправі самостійно, на думку апелянта, без звернення в суд, усунути це накладення, звернувшись із відповідною заявою до уповноважених органів щодо уточнення чи усунення помилки у системі координат (а.с. 210). Разом з тим, за встановлених обставин справи, самостійне без згоди іншої сторони усунення накладення не вбачається можливим. Відповідно такі доводи апелянта відхиляються апеляційним судом.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що виявлені судовим експертом порушення підтверджують обставини, на які посилалася у зустрічному позові ОСОБА_2 .
При цьому, апеляційний суд вважає за потрібне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія А, №303-А, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Щодо поновлення судом першої інстанції ОСОБА_2 строку для звернення до суду із зустрічним позовом.

Апелянт вважає, що зустрічний позов поданий з порушенням норм процесуального законодавства, строк подачі зустрічного позову сплинув, проте ухвалою від 08 вересня 2021 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, що є безумовним порушенням вимог статті 194 ЦПК України (а.с. 212).
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 21 серпня 2017 року було відкрито провадження у справі (а.с. 26)
Згідно з ч. 1 ст. 123 ЦПК України (в редакції чинній на момент відкриття провадження у справі) відповідач має право пред`явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 чинного ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику (ч. 3 ст. 194 ЦПК України).
Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_2 просила поновити їй строк на подання зустрічного позову у зв`язку з тим, що фактично вона дізналася про порушення своїх прав 27.03.2020 року після того, як отримала листа від ТОВ «Регіональна землевпорядна компанія», в якому було зазначено про те, що земельна ділянка ОСОБА_1 внесена до кадастру із технічними помилками та заступає на її земельну ділянку, а тому для можливості оформлення документів на земельну ділянку ОСОБА_2 необхідно спочатку привести у відповідність розташування у Державному земельному кадастрі земельної ділянки суміжного землекористувача ОСОБА_1 до фактичного розташування або вирішити вказане питання у судовому порядку шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки ОСОБА_1 (а.с. 68).
Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.
Частиною 1 ст. 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язав сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.
У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.
Аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, необхідно враховувати, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і незалежних від волі та поведінки особи причин. 
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що двічі провадження у справі під час розгляду судом першої інстанції зупинялося у зв`язку із розглядом заяв про відводи складу суду. Так, 19 вересня 2018 року ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області заявлений представником ОСОБА_2 відвід судді було визнано необґрунтованим, зупинено провадження до вирішення питання про відвід та передано справу до канцелярії суду в порядку ст. 33 ЦПК України (а.с. 47). Відмовлено ж у задоволенні вказаного відводу було 07 березня 2019 року (а.с. 49). Крім того, 25 листопада 2019 року ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області повторно заявлений представником ОСОБА_2 відвід судді було визнано необґрунтованим, зупинено провадження до вирішення питання про відвід та передано справу до канцелярії суду в порядку ст. 33 ЦПК України (а.с. 66), після чого 12 лютого 2020 року у задоволенні відводу відмовлено (а.с. 130), а 05 жовтня 2020 року поновлено провадження у справі (а.с. 131).
З огляду на взаємопов`язаність позовних вимог, а також те, що позивачем за зустрічним позовом обґрунтовано причини поважності пропуску строку для звернення до суду із вказаними позовними вимогами, враховуючи при цьому довготривалий розгляд справи судом першої інстанції, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо доцільності об`єднання первісного та зустрічного позову в одне провадження.
Таким чином, враховуючи вище викладене, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 листопада 2021 року – залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня постановлення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду                                А.І. Дришлюк

       Р.Д. Громік

       М.М. Драгомерецький