П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

09 вересня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 540/7321/21	
Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В.В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.,	

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ВАСКО-ІМПОРТ» до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови, -

В С Т А Н О В И В:
В листопаді 2021 року ТОВ «ВАСКО-ІМПОРТ» (далі – позивач) звернулось до суду з позовом до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі (далі – відповідач, Митниця) в якому просило:
- визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 05.11.2021 року №UA508110/2021/000014/2
- визнати протиправними та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 05.11.2021 року №UA508110/2021/00192.
В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що оспорювані рішення та картка відмови є незаконними та необґрунтованими, оскільки в повідомлені про необхідність надати додаткові документи, з метою підтвердження заявленої митної вартості товару, конкретно не зазначено, які сумніви виникли у відповідача щодо заявленої митної вартості. Крім цього, в повідомлені зазначено про необхідність надати договори з третіми особами, які конкретно не зазначено, докази платежів та розрахунків з третіми особами, які конкретно не зазначено.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 20.01.2022 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
З матеріалів справи та судом першої інстанції встановлено, що 07.11.2019 року між ТОВ «ВАСКО-ІМПОРТ» (Покупець) та фірмою «OZER TICARET INSAAT MALZ. YE GIDA MAD. SAN. LTD» (Продавець) укладено Контракт №07/11/19 на поставку будівельних матеріалів та сировини в асортименті (далі - Контракт), відповідно до якого Продавець зобов`язується постачати будівельні матеріали та сировину в асортименті. Країна-виробник Туреччина. Відповідно до п.3.1 вказаного зовнішньоекономічного Контракту товар поставляється морським транспортом на умовах CFR Херсон «Інкотермс 2010».
В листопаді 2021 відповідно до умов Контракту та на підставі супроводжувальних документів позивач отримав від фірми «OZER TICARET INSAAT MALZ. YE GIDA MAD. SAN. LTD» товари будівельні матеріали, відповідно до Інвойсу EFI2021000000059 від 28.10.2021 року загальною вартістю 20232,28 USD.
З метою декларування вказаного товару позивачем подано митну декларацію від 02.09.2021 року №UA508110/2021/003424, в якій позивач самостійно визначив митну вартість товару в сумі 531798,82 грн..
Для митного оформлення товару позивачем було подано наступні документи: пакувальний лист б/н від 28.10.2021 року, рахунок-фактуру від 28.10.2021 року, EFI2021000000059; коносамент від 29.10.2021, вантажна відомість №3 від 29.10.2021 року, сертифікат про походження товару від 02.11.2021 року, документ що підтверджує вартість страхування №000664/01 від 28.10.2021 року, зовнішньоекономічний договір №07/11/19 від 07.11.2019 року, доповнення до контракту №28 від 18.10.2021 року, договір про надання послуг митного брокера від 13.07.2012 року, інформація про позитивні результати державних видів контролю від 05.11.2021 року, копія декларації країни відправлення 21330100ЕХ218648 від 28.10.2021 року. Поставка здійснювалась на умовах CFR згідно з Правилами Інкотермс.
Вказані обставини не оспорюються сторонами та підтверджуються матеріалами справи.
Митним органом здійснено перевірку митної декларації за допомогою автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (далі - АСАУР).
У зв`язку з тим, що документи надані декларантом для здійснення митного оформлення та для підтвердження заявленої митної вартості, на думку митного органу, містять розбіжності та не містять усіх необхідних відомостей стосовно складових митної вартості, декларанту було запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів.
Товариством надано інвойси виробника №1212021000000649 від 27.10.2021 року, №1212021000000851 від 28.10.2021 року.
Перевіривши додатково подані документи митний орган дійшов до висновку, що у своїй сукупності вони не спростовують сумнівів щодо достовірності заявленого рівня митної вартості.
05.11.2021 року митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості №UA508110/2021/000014/2 та картка відмови від 05.11.2021 року №UA508110/2021/00192.
Зі змісту вказаного рішення вбачається, що підставами його прийняття стало наступне: «Відповідно до п.5.1 зовнішньоекономічного договору №07/11/19 від 07.11.2019 року розрахунок за товар здійснюється протягам 180 днів з моменту вивантаження товару в порту призначення, тоді як у рахунку фактурі зазначено – «Cash against goods» - готівка проти товарів, що по суті означає попередня оплата в обмін на поставку товарів. Проте до митного оформлення для підтвердження митної вартості не подано жодного платіжного документу, який би підтверджував факт оплати за товар. Підпис представника-нерезидента у зовнішньоекономічному контракті №07/11/19 від 07.11.2019 року та у специфікації №28 (до контракту №07/11/19 від 07.11.2019 року) від 18.10.2021 року відрізняється від підпису в інвойсі від 28.10.2021 року №EFI2021000000059. Крім того, витрати на транспортування вантажу (фрахт), які зазначені в рахунку-фактурі та специфікації до контракту не мають документального підтвердження. Підпис представника-нерезидента у зовнішньоекономічному контракті від №07/11/19 від 07.11.2019 року та у специфікації №26 (до контракту №07/11/19 від 07.11.2.019 року) від 17.08.2021 року відрізняється від підпису у інвойсі від 23.08.2021 року №EFI2021000000044. Разом з цим, декларантом не подано усі необхідні додаткові документи, витребуванні в рамках положень статті 53 МК України, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.»
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що висновки відповідача про заниження позивачем митної вартості товару та надання митному органу недостовірних даних не підтверджуються матеріалами справи. Позивачем було надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару всі документи, які передбачені ч.2 ст.53 МК України та які містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною Контракту.
Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Приписами ст.49 МК України визначено, що митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Положеннями ч.4 та ч.5 ст.58 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
За приписами ч.1 та ч.2 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи (ч.3 ст.53 МК України).
Частиною 5 ст.54 Митного кодексу України передбачено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідачем згідно ч.5 ст.54 МК України витребувані: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом), рахунки про сплату комісійних посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контакту), виписку з бухгалтерської документації, ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів, каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Також було повідомлено, що відповідно до п.6 ст.53 МКУ декларант за власним бажанням може подати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Така правова позиція неодноразово викладалась Верховним Судом у постановах від 13.09.2019 року у справі №815/6780/15, від 06.09.2019 року у справі №803/1212/14, від 20.10.2020 року у справі №809/1056/16.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем як при декларуванні товарів, так і на вимогу Митниці надані всі наявні у нього документи за переліком, визначеним ч.2 ст.53 МК України.
З оскаржуваного рішення вбачається, що декларантом не надано висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, з цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.3 ст.53 МК України декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності), зокрема висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
З наведеного убачається, що законодавцем встановлені три умови, за яких декларант має надати висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини:
- у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
- наявність письмової вимоги;
- наявність у декларанта витребуваних документів (висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини).
Отже, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).
При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.
Водночас приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.
З аналізу положень ч.1 ст.3, ч.1 ст.12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», ч.1 ст.189, ч.2 ст.190 Господарського кодексу України вбачається, що висновок експерта по своїй суті є лише результатом практичної діяльності фахівця - оцінювача щодо визначення вартості об`єкта оцінювання, в зв`язку з чим він не може містити інформацію про ціноутворення, адже вказані дії знаходяться поза межами професійної діяльності фахівця оцінювача та здійснюються кожним суб`єктом господарювання на власний розсуд.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.05.2019 року у справі №825/1604/16.
Суд першої інстанції вірно встановив, що з повідомлення митного органу про необхідність надання декларантом додаткових документів вбачається, що митний орган лише посилається на п.5 ст.54 МК України та ст.53 МК України та перераховує увесь перелік документів, передбачений ч.3 вказаної статті.
Також суд першої інстанції вірно зазначив, що суть виявлених митним органом недоліків знайшла своє відображення безпосередньо у рішеннях про коригування митної вартості, які у процедурі митного оформлення є кінцевими та позбавляють декларанта можливості подавати додаткові документи. В той же час у вимогах про надання додаткових документів відповідач не зазначив законодавчо визначених підстав для цього та не вказав, чому з наданих до митного оформлення документів неможливо визначитись з правильністю (неправильністю) визначення декларантом митної вартості товару, а виключно наведено пропозицію надання додаткових документів за переліком, встановленим частиною 3 статті 53 МК України.
Колегія суддів вважає, що такі дії відповідача суперечать нормам ст.53 МК України, оскільки встановивши, що для підтвердження задекларованої митної вартості товарів недостатньо відповідних відомостей, митниця повинна була вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Однак, декларант фактично був позбавлений можливості зрозуміти, які саме складові митної вартості викликали сумнів у митного органу та які належить усунути додатковими документами.
Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, зокрема у постанові від 30.04.2020 у справі №820/231/16, що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Таким чином, витребування документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
В оскаржуваному рішенні митниця також зауважила про не надання позивачем жодного платіжного документу, який би підтверджував факт оплати за товар, з цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. З наведеної норми слідує, що банківські платіжні документи подаються до митного оформлення лише у випадку сплати вартості за поставлений товару.
Так, зі змісту контракту №07/11/19 від 07.11.2019 року вбачається, що розрахунок за даним договором проводиться Покупцем доларами США протягом 180 днів з моменту вивантаження товару в порту призначення (п.5.1 Контракту).
На момент митного оформлення товару встановлений Контрактом строк у 180 днів не сплинув.
З наявної у матеріалах справи копії рахунку-фактури №EFІ2021000000059 від 28.10.2021 року вбачається, що попередня оплата за товари згідно даного рахунку-фактури не передбачена.
За таких обставин, посилання митниці на те, що позивачем не було надано до митного оформлення рахунку для здійснення попередньої оплати, що не дає змоги підтвердити митну вартість товару, є безпідставною. А доводи митного органу про те, що в інвойсі зазначено, що поставка товару відбувається після попередньої оплати (до моменту відправлення), спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, вказаним рахунком-фактурою.
Також колегія суддів вважає безпідставними доводи митниці вказані в оскаржуваному рішенні про невідповідність підпису представника-нерезидента у зовнішньоекономічному контракті та специфікаціях №26, №28 з інвойсами №EFI2021000000059 та №EFI2021000000044, оскільки митним органом не надано жодних доказів того, що особа, яка підписала вказані інвойси не має права підпису документів від імені компанії продавця.
Щодо посилання в оскаржуваному рішенні на те, що витрати на транспортування вантажу (фрахт), які зазначені в рахунку-фактурі та специфікації до контракту не мають документального підтвердження (що також стало підставою для витребування відповідачем додаткових документів), колегія суддів зазначає наступне.
Згідно умов контракту, постачання товару здійснюється морським транспортом на умовах CFR-Херсон, Україна, згідно Інкотнрмс-2010.
Відповідно до змісту «Інкотермс 2010» Правил ІСС для використання торгівельних термінів в національній та міжнародній торгівлі, CFR (cost and Freight) – «Вартість і фрахт» означає, що продавець поставляє товар на борт судна або надає поставлений таким чином товар. При цьому продавець зобов`язаний укласти договір та оплатити всі витрати та фрахт, необхідні для доставки товару до вказаного порту призначення.
У розумінні «Інкотермс 2010» термін «Фрахт» включає в себе всі витрати, які необхідні для доставки товару до порту призначення, в тому числі витрати по навантаженню товару на борт судна та будь-які збори в зв`язку з вивантаженням товару у порту призначення, які за умовами договору покладаються на продавця.
Отже, визначення митної вартості товару, поставленого відповідно до умов контракту №07/11/19 від 07.11.2019 року не потребує додаткового підтвердження витрат на транспортування вантажу (фрахт), які зазначені в рахунку-фактурі та специфікації до контракту.
Також не потребують підтвердження та коригування складових митної вартості товару на підставі таких документів як: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаного із договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), оскільки за змістом оскаржуваного рішення убачається, що вказані документи необхідно надати у разі, якщо відповідні платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом).
Крім цього, за змістом контракту №07/11/19 від 07.11.2019 року не убачається жодних умов щодо здійснення платежів третім особам на користь продавця, а тому вимога митного органу про надання додатково вищевказаних документів є безпідставною та необґрунтованою.
Згідно зі ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. Відповідно до частини 3 цієї ж статті за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених ч.6 ст.54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно із п.2 ч.6 ст.54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч.2-4 ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Стаття 57 МК України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій цієї статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
Як вбачається з матеріалів справи, за результатами проведеної перевірки, митну вартість товарів скориговано та визначено за резервним методом відповідно до ст.64 МК України на підставі інформації, наявної у митного органу. Попередні методи не застосовувалися з наступних причин: основний метод (вартість операції) - неподання усіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товару, невідповідність ціни угоди інформації, що наявна у митного органу. Другорядні: - за ціною договору щодо ідентичних товарів - відсутність інформації за ціною угоди щодо ідентичних товарів; - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів - відсутність інформації за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів; - на основі віднімання вартості - відсутність інформації щодо числового значення витрат для цілей вирахування вартості; - на основі додавання вартості (обчислена вартість) - відсутність інформації щодо складових для обчислення вартості товару.
Згідно п.2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012 року, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Так, митну вартість товарів скориговано та визначено за резервним методом відповідно до ст.64 МК України, на підставі інформації, наявної у митного органу. У якості джерела інформації стосовно визначення митної вартості товару було використано митну декларацію від 26.08.2021 року №UA209140/2021/86952, а саме 2,09 дол. США/кг (числове значення митної вартості товару становить: 24970 * 2,09 = 52187,30 дол. США).
Частинами 1-4 ст.60 МК України передбачено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.
Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.
Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.09.2020 року у справі №815/4686/16.
Відповідачем було надано суду копію митної декларації від 26.08.2021 року №UA500020/2021/8952, яка була взята для визначення вартості товару, зареєстрованого позивачем, колегія суддів вважає, що використання митним органом такої митної декларації є необґрунтованим та немотивованим, оскільки товар у вказаній декларації суттєво різниться від товару, зареєстрованого позивачем, зокрема якісними характеристиками (вид, розмір, тощо), країною відправником та умовами поставки, тобто не є аналогічним товару, задекларованому позивачем.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватись як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.
Колегія суддів вважає, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару всі документи, які передбачені ч.2 ст.53 МК України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною Контракту згідно з вимогами ч.ч.4, 5 ст.58 МК України.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновки відповідача про заниження позивачем митної вартості товару та надання митному органу недостовірних даних не підтверджуються наявними матеріалами справи, а виявлені невідповідності у поданих позивачем документах не впливають на ціну товару.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, підлягають задоволенню, а відповідач помилково дійшов висновку про неможливість на основі поданих позивачем документів підтвердити складові частини митної вартості, що стало підставою для прийняття протиправного рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі – залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Кравченко К.В.	
Судді	    	Джабурія О.В.    Вербицька Н. В.