ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2249/22 Справа № 192/1355/21 	  	Головуючий у першій інстанції:  Стрельников О. О. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2021 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, – 

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2021 року ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем 03 грудня 2019 року був укладений кредитний договір №1587501. 23 квітня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №23042020, відповідно до якого право вимоги грошових коштів за кредитним договором №1587501 від 03 грудня 2019 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №23042020 від 23 квітня 2020 року право вимоги за договором та боржників за основними договорами, позивач набув права грошової вимоги до відповідача в загальному розмірі 40896,00 грн. У зв`язку з укладанням зазначеного договору факторингу, відповідачу було направлено лист про відступлення прав вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ» по укладеному 03 грудня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем кредитному договору. Позивачем з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 23 квітня 2020 року, не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Оскільки відповідач зобов`язання за кредитним договором №1587501 від 03 грудня 2019 року не виконав, та після повідомлення про відступлення права грошової вимоги ним не було здійсненого жодного платежу для погашення кредитної заборгованості, утворилась заборгованість в загальному розмірі 40896,00 грн., а саме: з 12000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 22896,00 грн. - заборгованість за відсотками з 03.12.2019 року по 21.03.2020 року, 6000,00 грн. - штрафи за період з 26.12.2019 року по 05.02.2020 року. Тому позивач, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість в загальному розмірі 40896,00 грн. (а.с. 49-52). 
Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 40896,00 грн., розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що між 03 грудня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна», як позикодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, був підписаний договір №1587501 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в загальній сумі 12000,00 грн. терміном на 19 днів (а.с. 6-7). 
У пункті 1.3.2 вказаного вище договору сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування позикою:
- знижена процентна ставка становить 0,54% від суми позики за кожен день користування позикою (197,10% річних) у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2 цього договору (п. 1.3.1);
- стандартна процентна ставка становить 1,80% від суми позиики за кожний день користування позикою (657,00% річних) (п. 1.3.2).
Відповідно до пункту 1.5 договору №1587501 від 03.12.2019 року, позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий клієнтом. 
Згідно підпункту 1 пункту 2.2 договору №1587501 від 03.12.2019 року, товариство зобов`язане видати клієнту позику протягом 3 календарних днів з моменту підписання цього договору. 
Пункт 6.2 вказаного вище договору передбачає, що датою укладення договору між товариством і клієнтом є дата його підписання. Договір є укладеним з моменту відправки грошових коштів клієнту.
Додатком №1 до вказаного вище договору №1587501 від 03.12.2019 року погоджено Графік платежів (а.с. 7 зворот). 
23 квітня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №23042020 відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги грошових коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ «Авентус Україна» (а. с. 15-16).
Згідно витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №23042020 від 23.04.2020 року, до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги за кредитним договором №1587501 від 03.12.2019 року (а.с. 23). 
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цсі 5. 
Як встановлено судом, згідно умов договору №1587501 від 03.12.2019 року, позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий клієнтом. Товариство зобов`язане видати клієнту позику протягом 3 календарних днів з моменту підписання цього договору. Договір є укладеним з моменту відправки грошових коштів клієнту (пункти 1.5, 2.2, 6.2 договору). 
Отже, передумовою надання кредиту шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника є його заява із зазначенням банківського карткового рахунку, на який кредитодавець має перерахувати необхідні позичальнику кошти. 
Колегія суддів зауважує, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». 
Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.
При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. 
Разом із тим, колегія суддів зауважує, що ні під час звернення до суду із даним позовом, ні під час розгляду справи по суті судом першої інстанції, ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надало доказів на підтвердження зарахування відповідачу кредитних коштів; клопотань про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи. 
Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. 
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі №755/18920/18. 
Долучена до матеріалів справи картка обліку, в якій відображено порядок нарахування заборгованості, не є належним та допустимим доказом (первинним бухгалтерським документом) отримання відповідачем кредитних коштів, оскільки сам розрахунок заборгованості (картка обліку)є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. 
Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги недоведеність позивачем видачі відповідачу кредитних коштів у розмірі 12000,00 грн. за умовами договору №1587501 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 03.12.2019 року, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 40896,00 грн. 
Колегія суддів звертає увагу, що долучені ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до апеляційної скарги листи ТОВ «Авентус Україна» від 27.04.2020 року та ТОВ ФК «Вей Фор Пей» від 30.04.2020 року про ніби-то переведення коштів на картковий рахунок позичальника № НОМЕР_1 не є первинними бухгалтерськими документами щодо перерахування коштів відповідачу (а.с. 81-83, 84-86). 
Суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, що наданий позивачем кредитний договір укладено з іншою особою - “ ОСОБА_2 ”, адже прізвище у договорі відповідає прізвищу відповідачу, а в написанні перших літер імені та по-батькові сторони позичальника в договорі допущено технічну помилку, замість літер “І” вказано “И”. Додатково це підтверджується змістом Розділу 7 “Реквізити та підписи сторін”, в якому вказані правильні РНОКПП, паспортні дані та зареєстроване місце проживання відповідача (а.с. 7). 
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, тому оскаржуване рішення підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову. 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову. 
Колегія також звертає увагу, що позивач, на захист своїх прав та законних інтересів, не позбавлений можливості звернення до суду з іншим позовом, за іншого обґрунтування. 
Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" – задовольнити частково. 
Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2021 року – змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову. 
В іншій частині рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2021 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 
Повний текст судового рішення складений 30 вересня 2022 року.

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна

Судді                                                                                І.А. Єлізаренко
                                                                               
                                                                                       О.В. Свистунова