ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року	Львів	Справа № 460/13875/21 пров. № А/857/8936/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,
суддів – Обрізка І. М., Шинкар Т. І., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року, ухвалене головуючим суддею Нор У. М. у м. Рівному, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

                                                   В С Т А Н О В И В:

05.10.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просить визнати неправомірною відмову відповідача у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років і зобов`язати відповідача призначити та виплатити йому пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на п`ять років відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 09 червня 2021 року.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10.02.2022 позов задоволено: визнано неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити й виплачувати ОСОБА_1 з 09.06.2021 пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на 5 років згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи та постійно проживала у зоні посиленого радіологічного контролю та станом на 01.01.1993 прожила в цій зоні не менше чотирьох років. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало апеляційну скаргу, в якій з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано відсутність у позивача права на призначення та виплату пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки період роботи (проживання) позивача у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 3 роки 2 місяці 16 днів. Вказує, що пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а взаємозалік періодів роботи (проживання) в різних зонах небезпеки від радіоактивного забруднення Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не передбачено.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якій її заперечує, покликається на законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав. 
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 26.01.1993.
23.07.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
30.07.2021 Головне управління Пенсійного фонду в Рівненській області прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії № 172050002663, яке обґрунтоване тим, що станом на 01.01.1993 загальна тривалість проживання/роботи позивача в зоні посиленого радіологічного контролю менше 4 років та становить 03 роки 02 місяці 16 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. Зазначено, що до періодів проживання в зоні посиленого радіологічного контролю не враховано періоди проживання в с. Берестівка Володимирецького району Рівненської області з 24.05.1988 по 01.02.1991 та з 24.05.2002 по 02.09.2002, оскільки ці періоди віднесені до зони гарантованого добровільного відселення.
Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся із даним позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на день звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком, він досягнув 55-річного віку та період його проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить більше 4 років, що є необхідною умовою для підтвердження права на додаткове зменшення пенсійного віку, передбаченого положеннями статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Право призначення пенсії особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи регулюються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII).
Пунктом 4 частини першої статті 11 Закону № 796-XII встановлено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року проживали або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.
Відповідно до частини третьої статті 15 Закону №796-XII підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.
Згідно з положеннями частини третьої статті 65 Закону № 796-XII посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок №51), яким визначено, зокрема, правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, коло осіб, яким вони видаються.
Так, відповідно до пунктів 2, 6 Порядку №51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.
Водночас, статтею 55 Закону №796-XII визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.
За змістом вказаної статті, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, - зменшення віку передбачено - 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
Як встановлено з матеріалів справи, до 01.01.1993 позивач протягом 4 років постійно проживав у зоні посиленого радіоекологічного контролю, позивачу надано статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи і за правилами статті 55 Закону №796-XII він має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.
Проживання та/або робота позивача в зонах радіоактивного забруднення підтверджується наступним: з 15.12.1987 по 24.05.1988 він був зареєстрований та постійно проживав у селі Велихів Володимирецького району Рівненської області (довідка № 13/04-1725/21 від 20.07.2021, видана Городецьким старостинським округом Сарненської міської ради Рівненської області); з 24.05.1988 по 01.02.1991 та з 24.05.2002 по 02.09.2022 він постійно проживав у с. Берестівка Володимирецького району Рівненської області (довідка № 873 від 20.07.2021, видана Володимирецькою селищною радою Рівненської області); з 01.02.1991 по 13.12.1999 та з 03.10.2002 по даний час постійно проживав у смт. Володимирець Вараського району Рівненської області; з 06.05.1988 по 24.03.1990 працював трактористом у колгоспі ім. ХХІІІ партз`їзду (який згодом був реорганізований у КСП «Промінь») с. Берестівка Володимирецького району Рівненської області (трудова книжка; архівна довідка № 430/04-02 від 25.05.2021, видана Трудовим архівом Володимирецької селищної ради); з 26.03.1990 по 16.10.1996 працював у ДП «Володимирецьке лісове господарство», що знаходиться в с. Антонівка Володимирецького району Рівненської області (трудова книжка; довідки про заробітну плату для обчислення пенсії № 278 та № 279 від 25.05.2021, видані ДП «Володимирецьке лісове господарство»). В подальшому, працював у смт. Володимирець.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 № 106, с. Велихів Володимирецького району Рівненської області, а також смт. Володимирець відносяться до зони посиленого радіоекологічного контролю, а с. Берестівка та с. Антонівка Володимирецького району Рівненської області відносяться до зони гарантованого добровільного відселення, тобто ще більш забрудненої території.
Разом з тим, незважаючи на факт проживання позивача певний період в с. Берестівка Володимирецького району на більш забрудненій території, ніж зона посиленого радіоекологічного контролю, відповідні періоди підлягають зарахуванню до періоду його тривалішого проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю, що додатково підтверджується посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) серії НОМЕР_1 , виданого 26.01.1993 Рівненською обласною державною адміністрацією.
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо протиправності відмови відповідача у призначенні позивачу пенсії і прийняв рішення про задоволення позову.
Висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах уже висловлював Верховний Суд, зокрема у справах №287/42/17-а (постанова від 12.04.2019), №572/1921/17 (постанова від 30.09.2020), №283/2537/16-а (постанова від 31.01.2019), №287/25/17-а (постанова від 23.01.2019) і колегія суддів не вбачає підстав відступати від таких висновків.
Апеляційний суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється.
Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,-

                                                П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року у справі № 460/13875/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 05.09.2022