КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
справа № 369/12075/20
провадження № 22-ц/824/7956/2022
 
25 жовтня  2022 року                                                                                   м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Кирилюк Г.М.,
суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А. 
при секретарі Кіпрік  Х. В. 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу запозовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою  відповідальністю «Петрівський квартал 2», Публічного  акціонерного товариства «Укргазбанк» про визнання  майнових прав на  частину  квартири,  за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада 2021 року в складі судді Волчка А. Я., 
 
встановив:
 
24.09.2020  ОСОБА_1   звернулася  до суду з вказаним  позовом, посилаючись на  ті підстави,  що  з 09 вересня  2000  року  перебувала  у зареєстрованому  шлюбі з ОСОБА_2 ,  вони мають сина   ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням  Святошинського районного  суду  м. Києва  від  21 червня  2018 року  (справа  №759/6913/18) шлюб  між нею  та відповідачем  розірвано. 
21 липня  2017  року  ОСОБА_2 уклав з  ТОВ  «Петрівський квартал-2» договір  №9/ЛУ20-В купівлі-продажу  майнових прав на  квартиру  АДРЕСА_1 . 
З  метою  придбання  вказаної квартири,  28 липня  2017  року  ОСОБА_2 уклав з ПАТ  АБ  «Укргазбанк» кредитний договір №0104/2017/0959.
28 липня  2017  року   між  нею та ПАТ  АБ  «Укргазбанк» укладено  договір  поруки №0104/2017/0959-Р для забезпечення  виконання зобов`язань  за вказаним кредитним договором. 
Розмір  кредитних коштів  разом  з  усіма платежами та процентами становить 1 096 328,58  грн. 
Відповідно до  іпотечного  договору   вартість  квартири становить 488 884,20 грн. 
Під час перебування  в шлюбі  ними за квартиру  було  внесено   146 000  грн, що  складає 30% від вартості предмета іпотеки. 
Решту 342 211,20 грн, що  складає 70%  від вартості предмета іпотеки, було внесено за  рахунок  кредитних коштів. 
З  28 липня  2017  року по  10.06.2018  вони з  відповідачем сплатили ПАТ  АБ  «Укргазбанк»  77 575,65  грн.
Таким чином, її Ѕ  частина  в спірній  однокімнатній  квартирі  становить 117 787,82 грн ( 146 000  грн : 2 + 77 575,65 :2) .  
Багатоквартирний будинок  АДРЕСА_2   введено в  експлуатацію. На підставі  акта готовності об`єкта до  експлуатації  08 лютого 2019 року  видано  сертифікат  серії   ІV №163190390733. 
З огляду на  вказані обставини та  положення  ст.  331 ЦК  України, позивачка просила суд  визнати  за  нею  майнові  права власності 117 787,82 грн  на  Ѕ частку однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . 
Рішенням  Києво-Святошинського  районного  суду   Київської області від  24 листопада 2021  року  позов  задоволено. 
Визнано  за ОСОБА_1    майнові  права вартістю 117 787,82 грн  на  Ѕ частку однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . 
01.06.2022  ОСОБА_2    подав апеляційну  скаргу,  в якій просить рішення  Києво-Святошинського  районного  суду   Київської області від  24 листопада 2021  року змінити, визнавши за  ОСОБА_1   майнові  права вартістю 111 787,82 грн  на  9,04% однокімнатної  квартири АДРЕСА_1 .
Зазначив,  що  судом правильно  встановлено,  що  майнові права на  спірну  квартиру   були придбані  за  рахунок  спільних коштів подружжя  в сумі  146 000  грн та за рахунок   кредиту   в сумі  342 211,20 грн.  
Під час перебування  у шлюбі, з  28 липня  2017  року по  10 червня 2018 року  сторонами сплачено на виконання  кредитних зобов`язань  кошти в сумі  77 575,65  грн.
 Отже,  загальна  сума  сплачених подружжям коштів  на  придбання  майнових прав на  квартиру  за час перебування  в шлюбі  становить  223 575,65  грн,  по  111787,82 грн  кожним. 
Після  розірвання коштів він  самостійно  сплачує кошти в рахунок  погашення  тіла  кредиту та відсотків за  користування  кредитом, який наданий на строк до   27  липня  2037 року. 
Загальна  вартість  кредиту  та реальної річної  процентної ставки  становить  1 091 195,41 грн, в тому числі : 342 211,20 грн  -  тіло  кредиту;  748 984, 21 грн - проценти. 
Вартість  майнових прав на  квартиру  становить  1 237 195,41 грн  ( 146 000  +342 211,20 + 748 984,21).
За рахунок  спільних коштів подружжя   та під  час перебування  у шлюбі   сторони набули у власність майнові  права  на  спірну  квартиру  на  суму 223 575,65 грн, по  111 787,82 грн   кожним, що становить  9,04% від  загальної  сукупної вартості  майнових    прав на  квартиру, а не  Ѕ частину, як помилково  вирішив суд першої  інстанції . 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить  залишити рішення  суду  першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу  без задоволення.
Зазначила,  що  майно,  набуте подружжям  за час шлюбу,  належить  їм на  праві спільної сумісної власності.  Погоджується, що  вона    є   поручителем за кредитним договором,   зобов`язана  сплачувати  свою частку майнових прав на  спірне  нерухоме майно, боргові  зобов`язання   складають  1 013 619,76  грн.  506 809,88 грн  є  її  часткою майнових прав на  нерухоме майно,  яку  вона  зобов`язується  сплатити.  Тільки після  повної виплати кредитних зобов`язань  можна визнати  частки майнових прав на  нерухоме майно  колишнього  подружжя. 
Інші  учасники справи  правом надання  відзиву на  апеляційну  скаргу  не  скористались. 
В судовому засіданні  відповідач  ОСОБА_2 та його  представник -  адвокат  Киченюк А. С.   апеляційну  скаргу  підтримали та просили її  задовольнити. 
Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат  Мохненко  В. П. просили відмовити в задоволенні  апеляційної скарги, рішення  суду  першої інстанції  залишити без змін.
Інші  учасники справи в судове засідання  не  з`явились,  про день, час та місце  розгляду справи  повідомлені судом  належним чином. 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому  задоволенню з таких підстав.
Судом  встановлено,  що  ОСОБА_2 та ОСОБА_1   перебували в зареєстрованому шлюбі  з 09  вересня 2000  року, який було  розірвано  рішенням   Святошинського  районного  суду  м. Києва  від  21 червня 2018  року.
21 липня  2017  року  між  ТОВ   «Петрівський квартал  2» як продавцем,  та ОСОБА_2 , як покупцем,  укладено  договір  купівлі-продажу  майнових прав  на  квартиру   АДРЕСА_3 .
28  липня  2017  року   між  ПАТ  АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2    укладено  кредитний договір  №0104/2017/0959, за умовами якого  банк  надає позичальнику кредит у сумі  342 21,20 грн. Кредит надається  на  придбання  об`єкту нерухомості (квартири)  загальною площею  35, 93 кв.м, з кількістю кімнат -1, яка розташована  за адресою:  АДРЕСА_4 ( об`єкт будівництва), шляхом  придбання :  майнових прав на  квартиру, згідно  договору №9/ЛУ20-В купівлі-продажу  майнових прав на  квартиру  від  21 липня  2017  року,  укладеним між позичальником  та ТОВ   «Петрівський квартал 2», код  ЄДРПОУ 40616059, та додаткової  угоди №1 від  28 липня  2017  року  до  нього,  в т.ч.  договору  №42554-А/2 купівлі-продажу  деревативу      від  20 липня  2017  року,  укладеного  між  позичальником  та ТОВ «Компанія  з управління  активами «Андере Ріхтінген »,  що  діє  від свого імені,  в інтересах та за рахунок  Закритого  недиверсифікованого  венчурного  пайового  інвестиційного  фонду  «Акініта 2».
28  липня  2017  року   між  ПАТ  АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2    укладено  договір  іпотеки майнових прав на нерухоме майно, який забезпечує  вимоги іпотекодержателя за   кредитним договором  №0104/2017/0959 від  28  липня  2017  року, за умовами якого  іпотекодавець   зобов`язаний       не пізніше  27  липня  2037 року  повернути кредит у розмірі  342 211,20  грн, сплати проценти  за користування  кредитним коштами у межах терміну кредитування,  виходячи з  21,90 %  річних,  сплатити  проценти за  користування   кредитними коштами,  що не  повернуті  у терміни,     передбачені  кредитним  договором  (прострочена  заборгованість) , виходячи  з 26,90% річних,  а також  комісії  та неустойки у розмірі  і випадках,  передбачених  кредитним та цим договором. 
Предметом  іпотеки  є  майнові  права на  однокімнатну  квартиру  АДРЕСА_3 .
28  липня  2017  року  між  ПАТ  АБ  «Укргазбанк»  та ОСОБА_1   укладено  договір  поруки №0104/2017/0959.
Відповідно  до  відповіді   ТОВ  «Петрівський квартал  2» від 01. 09.2020,  майнові  права на  квартиру  для  реєстрації  права власності  по  акту  передаються  покупцю.   Багатоквартирний житловий будинок  за адресою:  АДРЕСА_2 , введено  в експлуатацію. Копія  Сертифікату Державної    архітектурно-будівельної  інспекції  додається  (а.с. 9).
Сертифікатом  Державної    архітектурно-будівельної  інспекції  України серії  ІV №163190390733 засвідчено  відповідність  закінченого  будівництвом, зокрема,  житлового  будинку   за адресою:  АДРЕСА_2 , проектній документації та підтверджено  його  готовність  до експлуатації. Сертифікат виданий на підставі акта готовності об`єкта до  експлуатації від 30.01.2019.  Дата видачі сертифіката 08 лютого  2019  р. (а.с.  10). 
Як пояснила  позивачка,  право  власності на об`єкт нерухомості  не  було  зареєстровано у визначеному  законом  порядку у зв`язку з  існуванням  даного  спору. 
Ухвалюючи  рішення  про  задоволення, суд  першої  інстанції  виходив з доведеності  тієї обставини,   що  під час перебування  у шлюбі  ОСОБА_1 та ОСОБА_2   було  набуто  у власність   майнові права на  нерухоме майно,  а саме квартиру  АДРЕСА_1 . Дані майнові  права підлягають   поділу  між  сторонами  в силу  презумпції  спільності майна  подружжя. Суд погодився з  доводами позивача про те, що її частина в спірній  квартирі  на  суму 117 787,82 грн   складає  Ѕ частину  нерухомого майна  спірного  житла. 
Апеляційний суд  не  може погодитись з висновком  суду  першої  інстанції з  огляду на таке.  
Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).
Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до положень статі 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та інші папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
Частиною першою статті 190 ЦК України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (стаття 179 ЦК України).
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та права вимоги.
Концепція «майна» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном» (пункт 98 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо прийнятності заяви у справі «Броньовські проти Польщі» (Broniowski v. Poland), заява № 31443/96; пункт 22 рішення ЄСПЛ від 10 березня 2011 року у справі «Сук проти України», заява № 10972/05).
Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.
Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.
Визначення майнового права як «права очікування» та повноваження власника таких прав надано у висновках Верховного Суду України, викладених у постановах від 30 січня 2013 року у справі № 6-168цс12, від 15 травня 2013 року у справі № 6-36цс13, від 04 вересня 2013 року у справі № 6-51цс13, від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1920цс15, від 18 листопада 2015 року у справі  № 6-1858цс15, від 02 грудня 2015 року у справах № 6-1502цс15 та № 6-1732цс15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2124цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-290цс16, від 23 березня 2016 року у справі 6-289цс16, від 30 березня 2016 року у справах № 6-3129цс15 та № 6-265цс16, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2994цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-503цс16, від 07 грудня 2016 року у справі № 6-1111цс16.
Зазначений підхід до визначення правового змісту інституту майнових прав є усталеним і застосовується Верховним Судом у новітній судовій практиці, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 2610/22985/2012 (провадження № 14-390цс19), від 16 жовтня 2019 року у справі № 761/5156/13-ц (провадження   № 14-425цс19) та постановах Верховного Суду від 17 липня 2020 року у справі № 5002-10/1364-2012, від 02 грудня 2020 року у справі № 520/4555/17 (провадження № 61-43345св18), від 26 січня 2022 року у справі № 761/3462/13-ц (провадження № 61-8748св19), від 26 січня 2022 року у справі № 521/19092/17 (провадження № 61-7785св19), від 08 червня 2022 року у справі № 947/25597/19 (провадження № 61-3768св21), від 21 червня 2022 року у справі № 947/25617/19 (провадження № 61-3763св21).
Таким чином, майнове право, яке є предметом договору купівлі-продажу, - це обумовлене право на набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права.
Частиною першою статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до частини першої статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.
Після завершення будівництва та здачі будинку в експлуатацію квартира як окремий об`єкт цивільних правовідносин ще не існує і набуває юридично статусу об`єкта цивільних правовідносин лише після державної реєстрації, здійсненої відповідно до закону(постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 521/19092/17 (провадження № 61-7785св19)).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21) зазначено, що нормами законодавства встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлено право власності інших осіб. Саме інвестор як особа, за кошти якої на підставі договору був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою (пункти 92, 93, 95).
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 (провадження № 14-445цс19) та від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (провадження № 12-115гс19) зроблено висновок про те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, однак самостійного значення для виникнення права власності не має. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права.
Укладаючи договір купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно, покупець отримує речове право, яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно в майбутньому.
Право власності на нерухоме майно виникає з моменту прийняття його в експлуатацію, якщо таке передбачено законом чи договором, а повноцінним об`єктом у розумінні ЦК України такий об`єкт стає після його державної реєстрації.
Отже, квартира є об`єктом інвестування в об`єкті будівництва, який після завершення будівництва стає окремим майном, до завершення будівництва проінвестованого об`єкта нерухомого майна та прийняття його в експлуатацію інвестору належить не право власності на цей об`єкт, а майнові права на нього.
Захист прав на новостворене майно, прийняте в експлуатацію, у разі невизнання відповідачем прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист здійснюється на загальних засадах цивільного законодавства.
Таким чином, майнові права на новостворене майно можливо визнавати до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.
З матеріалів справи вбачається, що будівництво об`єкта нерухомості, зокрема спірної квартири АДРЕСА_3 ,   майнові права на Ѕ частку якої просить визнати позивачка, завершено.
За таких підстав  визнання  за  позивачкою  майнового  права  на Ѕ частку квартири,  яка є об`єктом  завершеного  будівництва, не є ефективним способом  захисту та не забезпечить  поновлення порушеного права.
Позивачка та відповідач ОСОБА_2   не  заперечували,   що  майнові  права на  квартиру  набуто  ними в період  перебування у шлюбі,  зокрема, за рахунок  коштів обох сторін  в сумі 146 000  грн  та за  рахунок  коштів в сумі  342 211,20 грн,  отриманих на підставі кредитного  договору, частину, з яких  в розмірі  77 575,65  грн було  погашено  в період  перебування  сторін  у шлюбі.
Доводи позивачки про те, що  внесені  нею  кошти  в сумі 117 787, 82  грн   становлять  Ѕ частину  вартості майнових прав на  квартиру  є необґрунтованими та не  підтверджені  належними  доказами. 
Частина  четверта статті 65  СК  України передбачає,  що  договір,  укладений одним із подружжя в інтересах  сім`ї,  створює  обов`язки для другого з подружжя,  якщо  майно, одержане  за договором,  використане  в інтересах сім`ї. 
При поділі майна  враховуються  також борги подружжя та правовідносини за  зобов`язаннями, що  виникли в інтересах  сім`ї. 
Позовних вимог  про  розподіл боргових  зобов`язань, що  виникли в інтересах  сім`ї,  заявлено  не  було. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої  інстанції неправильно  застосував норми  матеріального  права,  а тому рішення  суду  першої  інстанції  підлягає  скасуванню з ухваленням  нового  рішення  про  відмову в задоволенні  позову. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд 
 
 постановив:
 
Апеляційну скаргу   ОСОБА_2   задовольнити частково. 
Рішення Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада 2021 року скасувати. 
Ухвалити нове судове  рішення. 
В задоволенні  позову ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою  відповідальністю «Петрівський квартал 2», Публічного  акціонерного товариства «Укргазбанк» про визнання  майнових прав на  частину  квартири відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст судового  рішення  складено  26  жовтня 2022  року.
  
Суддя-доповідач:                                                             Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                 І. М. Рейнарт                                
                                                                      
                                                                                          Т. А. Семенюк