Ухвала
21 грудня 2022 року
місто Київ
 
справа № 297/1446/20
провадження № 61-12224ск22
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 03 червня 2022 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування майнової та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У липні 2020 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом про заборону ОСОБА_3 , ОСОБА_2 знаходитися та заходити в приміщення належного йому будинку та на територію господарства на АДРЕСА_1 ; стягнення з відповідачів 22 233,00 грн на відшкодування майнової шкоди та 50 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
Короткий зміст ухвалених судових рішень 
Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 11 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 30 березня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 10 травня 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 30 березня 2022 року на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
У травні 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.
Додатковим рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 03 червня 2022 року, залишеного без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язанні з правничою допомогою адвоката в розмірі 5 000,00 грн.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У грудні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
 ОСОБА_1 на додаткове рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 03 червня 2022 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року, у якій просив скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове судове рішення в частині стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
За правилом частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2022 року - 2 481, 00 грн.
Відповідно до змісту судових рішень ОСОБА_1 звернувся із позовом немайнового характеру про заборону вчинити певні дії, та майнового характеру - відшкодування майнової та моральної шкоди в загальному розмірі 72 233,00 грн.
Отже, ціна позову у цій справі складає 72 233,00 грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481, 00 грн х 250 = 620 250, 00 грн).
Крім того, відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Верховного Суду від 10 травня 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 30 березня 2022 року на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.
Урахувавши, що судові рішення (додаткове рішення), ухвалені у справі незначної складності, ціна позову в якій не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, така справа не підлягає касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Касаційна скарга містить посилання на те, що судові рішення підлягають касаційному оскарженню з підстав, передбачених підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Право на касаційне оскарження у справі незначної складності та ціна позову в якій не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що зазначена справа має виняткове значення для заявника, оскільки він є особою з інвалідністю І групи та потребує сторонньої допомоги, єдиним джерелом його доходів є пенсія, а тому незаконне стягнення судових витрат, які за законом мали бути відшкодовані за рахунок Державного бюджету України, є надмірним тягарем для його сім`ї.
Винятковість значення цієї справи ОСОБА_1 також обґрунтовував тим, що головуючий суддя Гецко Ю. Ю. та адвокат відповідачів Мензак Ю. Ю. співпрацюють на користь тієї сторони, інтереси якої представляє адвокат, що унеможливлює поновлення порушених прав протилежної сторони.
Верховний Суд відхиляє доводи заявника про те, що присуджена до стягнення сума витрат, пов`язаних з правничою допомогою є надмірним фінансовим тягарем для заявника, оскільки неможливість виконання судового рішення не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.
Посилання заявника на те, що він є особою з інвалідністю І групи, а тому відповідно до частини сьомої статті 141 ЦПК України суди незаконно стягнули з нього судові витрати, які компенсуються за рахунок держави є безпідставними. У розгляді такого питання, суд касаційної інстанції ураховує висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 751/10961/16-ц, про те, що заявник як особа з інвалідністю І групи звільняється лише від сплати судового збору, а не від компенсації відповідачу витрат, пов`язаних з розглядом справи (витрат на правову допомогу).
Інші доводи, які на переконання заявника свідчать про виняткове значення справи не мають належного обґрунтування з посиланням на відповідні докази.
Отже, фактичнодоводи заявника зводяться до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями, власного розуміння застосованих судами норм права у конкретній справі та необхідності переоцінки наявних у справі доказів, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 400 ЦПК України. 
Ураховуючи наведене, Верховний Суд встановив відсутність винятків, зазначених у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, що дають право на оскарження судових рішень у справі незначної складності та ціна позову в якій не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках, - на касаційне оскарження судового рішення. 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі 
№ 127/18513/18 виклала правовий висновок про те, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Зазначення судом апеляційної інстанції у судовому рішенні про можливість його оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не впливає на визначений процесуальним законом обов`язок Верховного Суду відмовити у відкритті касаційного провадження у справі незначної складності та з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за відсутності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у такій справі підлягає касаційному оскарженню.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у справі незначної складності та з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у такій справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на додаткове рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 03 червня 2022 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування майнової та моральної шкоди.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Судді:        	Г. І. Усик     А. С. Олійник     В. В. Яремко