УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року
м. Київ
 
справа № 775/121/16-к (11-кс/804/7045/21)
провадження № 51 - 6162 км 18
Верховний   Суд   колегією   суддів  Першої   судової   палати   
Касаційного   кримінального   суду   у   складі:
 
головуючого судді                                   ОСОБА_1 ,
суддів:                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
прокурора                                                  ОСОБА_4 , 
захисника                                           ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),
засудженого                                              ОСОБА_6 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6  на ухвалу Донецького апеляційного суду від 26 серпня 2021 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Апеляційного суду Донецької області від 25 листопада 2004 року ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за ч. 3 ст. 142, ч. 2 ст. 145, п.п. а, з, і ст. 93, ст. 94 КК України (в редакції 1960 року), ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 396 КК України (в редакції 2001 року) із застосуванням статей 70, 71 КК України (в редакції 2001 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.
Верховний Суд України ухвалою від 23 лютого 2006 року вказаний вирок змінив, визначив вважати ОСОБА_6 засудженим за сукупністю злочинів, передбачених ч. 3 ст. 142, ч. 2 ст. 145, п.п. а, з, і ст. 93, ст. 94 КК України (в редакції 1960 року), ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 396 КК України (в редакції 2001 року), на підставі статей 42, 43 КК України 1960 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
Засуджений ОСОБА_6 17 серпня 2021 року звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням про поновлення строку на оскарження вироку Апеляційного суду Донецької області від 25 листопада 2004 року.
Донецький апеляційний суд ухвалою від 26 серпня 2021 року відмовив засудженому в задоволенні зазначеного клопотання.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
 
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, просить судове рішення скасувати, направити матеріали на новий розгляд, а також поновити строк на оскарження вироку Апеляційного суду Донецької області від 25 листопада 2004 року. 
 
Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд апеляційної інстанції під час розгляду його клопотання про поновлення строку на оскарження вироку апеляційного суду допустив істотне порушення вимог КПК України 1960 року, оскільки в порушення ст. 84 КПК України під час судового засідання не вівся протокол судового засідання, що, на його думку, є обов`язковим, а також відсутній звукозапис судового засідання. Вказує на те, що апеляційний суд помилково вказав на використане ним право на касаційне оскарження вироку апеляційного суду, оскільки перегляд вироку Верховним Судом України відбувся без витребування кримінальної справи, не були розглянуті його доповнення до касаційної скарги через невиконання вимог КПК України 1960 року судом апеляційної інстанції. Зазначає про достатність обґрунтованих підстав для визнання пропущення ним строку оскарження з поважних причин та для перегляду вироку судом касаційної інстанції.
 
Позиції учасників судового провадження
 
            Захисник і засуджений підтримали касаційну скаргу, просили її задовольнити.
 
            Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги засудженого, просив залишити оскаржуване судове рішення без зміни.
 
Мотиви Суду
 
Згідно зі ст. 395 КПК України (1960 року) касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними у справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене. 
 
Відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК України (1960 року) підставами для скасування або зміни вироку та ухвали є істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність цих підстав суд касаційної інстанції керується статтями 370-372 цього Кодексу.
 
Статтею 370 КПК України (1960 року) визначено, що істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок чи постанову.
 
Відповідно до вимог ч.1 ст. 365 КПК України вирок, ухвала чи постанова суду першої інстанції перевіряються апеляційним судом в межах апеляції.
 
Як убачається з матеріалів провадження, вироком Апеляційного суду Донецької області від 25 листопада 2004 року ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за ч. 3 ст. 142, ч. 2 ст. 145, п.п. а, з, і ст. 93, ст. 94 КК України (в редакції 1960 року), ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 396 КК України (в редакції 2001 року) із застосуванням статей 70, 71 КК України (в редакції 2001 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.
 
Верховний Суд України за результатом розгляду касаційних скарг захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_6 ухвалою від 23 лютого 2006 року вказаний вирок змінив, визначив вважати ОСОБА_6 засудженим за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 396, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 145, ч. 3 ст. 142, п.п. а, з, і ст. 93, ст. 94 КК України, на підставі ст.ст. 42, 43 КК України 1960 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
 
17 серпня 2021 року засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням про поновлення строку на оскарження вироку Апеляційного суду Донецької області від 25 листопада 2004 року, посилаючись на те, що Апеляційний суд Донецької області при направленні касаційної скарги засудженого у 2005 році не дотримався вимог КПК України 1960 року, зокрема, не направив доповнення до неї, що призвело до того, що Верховний Суд України для перевірки в касаційному порядку не витребував матеріали кримінальної справи. Ці обставини, на думку ОСОБА_6 , є поважними для поновлення строку на оскарження вироку апеляційного суду від 25 листопада 2004 року та його повторного перегляду судом касаційної інстанції. 
 
Колегія суддів Донецького апеляційного суду відмовила в задоволенні клопотання засудженого, посилаючись на те, що, оскільки судове рішення, для оскарження якого засуджений звертається з поновленням строку, вже було предметом розгляду в касаційному суді, то він реалізував у цьому провадженні своє право на оскарження цього вироку, а повторне оскарження судових рішень не передбачено кримінально-процесуальним законом.
 
Тобто суд апеляційної інстанції фактично не встановив поважних причин пропуску ОСОБА_6 строку на оскарження вироку.
 
Колегія суддів касаційного суду з такими висновками апеляційного суду погоджується та вважає ухвалу апеляційного суду в цілому обґрунтованою.
Крім того, Суд звертає увагу на те, що вирок стосовно ОСОБА_6 вже переглядався Верховним Судом України 23 лютого 2006 року за касаційною скаргою самого засудженого та його захисника, за їхньою безпосередньою участю в судовому засіданні.
 
Що ж стосується доводів засудженого про допущення апеляційним судом порушень кримінального-процесуального закону під час розгляду його клопотання через відсутність протоколу судового засідання та технічного носія зі звукозаписом судового засідання, то Суд визнає їх безпідставними з огляду на таке.
 
Так, статтею 84 КПК України 1960 року визначено, що при провадженні слідчих дій під час досудового слідства і дізнання, в судових засіданнях суду першої інстанції та апеляційного суду ведуться протоколи.
 
На вимогу хоча б одного учасника судового розгляду справи або за ініціативою суду у суді першої чи апеляційної інстанції здійснюється повне фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу (ст. 87 КПК України 1960 року).
 
Проте матеріали провадження за клопотанням ОСОБА_6 про поновлення строку не містять заяви засудженого з вимогою про фіксування судового процесу, тому й підстави здійснення фіксування судового процесу під час розгляду провадження за нормами КПК України 1960 року у апеляційного суду були відсутні.
 
Крім того, за приписами статті 362 КПК України 1960 року протокол судового засідання та фіксація технічними засобами перебігу судового процесу в апеляційному суді ведуться у випадку проведення ним судового слідства.
 
Під час розгляду клопотання засудженого про поновлення строку на оскарження вироку судове слідство апеляційним судом не проводилось.
 
За нормами КПК України 1960 року судове слідство  в апеляційному суді провадиться за правилами глави 26 цього Кодексу лише щодо тієї частини вироку, законність і обґрунтованість якої оспорюються в апеляції, тобто під час перегляду в апеляційному порядку вироку суду по суті.
 
З огляду на наведене Суд не вбачає допущення апеляційним судом порушень вимог КПК України 1960 року під час розгляду клопотання ОСОБА_6 , тому касаційна скарга задоволенню не підлягає. 
 
Водночас заявлена засудженим вимога про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Апеляційного суду Донецької області від 25 листопада 2004 року за приписами КПК України 1960 року не може бути предметом суду касаційної інстанції.
 
Керуючись статтями 395, 396 КПК України (1960 року), пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд
 
ухвалив:
 
Касаційну скаргу засудженого  ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Донецького апеляційного суду від 26 серпня 2021 року, якою відмовлено засудженому в задоволенні клопотання про поновлення строку на оскарження вироку Апеляційного суду Донецької області від 25 листопада 2004 року – без зміни.
 
С у д д і:

 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                      ОСОБА_3