ПОСТАНОВА 
Іменем України

16 листопада 2022 року                                                 м. Кропивницький

справа № 388/1347/20
провадження № 22-ц/4809/157/22 

       Кропивницький апеляційний суд у складі: 

               головуючого судді - Письменного О.А., 
               суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М., 
               при секретарі –  Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області у складі судді Степанова С.В. від 14 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Долинської міської ради Кіровоградської області, ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном, - 

встановив:

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 Звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . У даному будинку вона зареєстрована та проживає.
Вказала, що виділення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва по АДРЕСА_1 було здійснено ще в 1958 році, на підставі Рішення Виконавчого комітету Долинської районної Ради народних депутатів трудящих №9 від 13.01.1958 року. Зазначеним рішенням було виділено земельну ділянку для індивідуального будівництва площею 600,0 кв.м. колишньому власнику будинку ОСОБА_3 , разом з закріпленими на ній геодезичними знаками, про що складено було відповідний акт.
02 липня 1996 року Долинською міською Радою народних депутатів було видано ОСОБА_1 , який мешкає в АДРЕСА_1 Державний акт на право приватної власності на землю площею 0,16 га в межах згідно з планом. Земля була передана йому для обслуговування житлового будинку 0,1 га, та ведення господарства 0,06 га. В Плані зовнішніх меж земельної ділянки відображена межа по сусідству з її будинком позивача, без врахування розміщення будинку та прибудинкової території біля нього.
Позивач вважає, що Долинська міська рада з порушенням вимог чинного законодавства передала у приватну власність ОСОБА_1 , земельну ділянку, а саме ту, яка знаходиться під її будинком, і іншими надвірними спорудами, фактично зменшивши її розмір з 600 м.кв. до 582 м.кв. 
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 мирним шляхом вирішити дане питання не бажає, при цьому чинить їй перешкоди, просила усунути перешкоди у користуванні вказаним домоволодінням шляхом визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю виданого ОСОБА_1 від 02 липня 1996 року, на підставі рішення Долинської міської ради № 127 від 22 травня 1996 року, та його скасування.
Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 14 вересня 2021 року позов задоволено. 
В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що розміри і площа приватизованої присадибної ділянки ОСОБА_1 , зазначені в оскаржуваному Державному акті на право на приватної власності на землю, відповідають тим розмірам і площі, які зазначені в Генеральному плані присадибної ділянки по АДРЕСА_1 від 01.12.1954 року, викіпіровкі з плану будівельного кварталу №; 30 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 від 21.02.1975 року, технічних паспортів на домоволодіння від 20.08.1981, 26.03.1984, 07.09.2011. Також вказав, що межа між його домоволодінням та домоволодінням позивачки змінилася за рахунок збудованого нею димоходу.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Суд першої інстанції встановивши, що після приватизації ОСОБА_1 земельної ділянки фактична межа між ділянками змістилась, внаслідок чого частина будівлі позивачки опинилась на земельній ділянки відповідача, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, у зв`язку з тим, що виданий державний акт на право приватної власності на землю від 02 липня 1996 року виданий ОСОБА_1 , порушує права суміжного землекористувача.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке. 
Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Долинської районної Ради депутатів трудящих № 9 від 13 січня 1958 року «Про виділення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва» ОСОБА_3 виділено земельну ділянку для індивідуального будівництва по АДРЕСА_1 , площею 600 кв.м. /т.1 а.с.7/. 
Згідно акту від 07 березня 1958 року вказана земельна ділянка виділена в натурі ОСОБА_3 разом з закріпленими з закріпленими на ній геодезичними знаками.
У Садибному плані (схемі) від  15 листопада 1962 року вказано, що на земельній ділянці загальною площею 600,0 кв.м. був житловий будинок та колодязь /т.1 а.с.8-9/.
З 02.10.1963 року власником вказаного будинку був ОСОБА_4 /т.1 а.с.12/. 
15 червня 1984 року виконавчим комітетом Долинської міської ради було прийняте рішення №251 «Про самовільне будівництво гр. ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 », яким: узаконено за гр. ОСОБА_4 сіни – «а», л/кухню «В», сарай-Д, гараж-Г по АДРЕСА_1 » /т.1 а.с.15/.
На підставі рішення народного суду м. Долинська від 30.01.1985 року справа № 2-34,  15.02.1985 року ОСОБА_2 було видане Реєстраційне посвідчення про те, що домоволодіння   АДРЕСА_1 ,   зареєстрований за нею на праві особистої власності /т.1 а.с.11/.
У Технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1 від 26.03.1984 року відображені дати забудови будівлі і споруд та їх розміщення на земельній ділянці розміром 600,0 кв.м., а саме: - житловий будинок – 1963 р. – літ. «А»; сіни – 1963 р. – літ. «а»; сіни – 1969 р. – літ. «а?»; ганок – 1969 р. – літ. «кр»; літня кухня – 1969 р. – літ. «В»; гараж – 1973 р. – літ. «Г»; - льох – 1969 р. – літ. «Б»; - сарай – 1975 р. – літ. «Я»; - вбиральня – 1964 р. – літ. «Ж»; -паркан – 1969 р. – літ. «N»; - вимощення – 1970 р. – літ. «І»; - криниця – 1958 р. – літ. «к» /т.1 а.с. 26-/.
Також з Технічного паспорта вбачається, що між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 наявна межа присадибних ділянок, яка проходить на певній відстані від житлового будинку позначеного літ. «А» та літньої кухні позначеної літ. «В».
У 1990 році позивачем був побудований димохід .
02 липня 1996 року Долинською міською Радою народних депутатів ОСОБА_1 , який мешкає в АДРЕСА_1 було видано Державний акт на право приватної власності на землю площею 0,16 га. в межах згідно з планом. Земля була передана йому для обслуговування житлового будинку 0,1 га., та ведення господарства 0,06 га /т.1 а.с.с.115/.
У листі Долинської міської ради від 04.07.2013 року №01-19/950 вказано, що в результаті проведених обмірів присадибної земельної ділянки АДРЕСА_1 спеціалістами міської ради встановлено, що ширина садиби по АДРЕСА_1 згідно технічного паспорту становить 13,00 м., а по факту - 12,83 м, від вулиці згідно технічного паспорту 15,00 м., а по факту – 14, 50 м, довжина присадибної ділянки згідно технічного паспорту становить – 40,00 м, а по факту - 39,80 м. 
З геодезичної зйомки присадибних ділянок по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 (станом на 26.09.2016) вбачається, що межа між садибами проходить по стіні літньої кухні ОСОБА_2 , а димохід частково знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_1 /т.1 а.с.19, 20/. 
Згідно акту прийомки – передачі межових знаків на зберігання від 02.12.2016 загальна площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 фактично становить 582 кв.м. /т.1 а.с.34/.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений частиною другою статті 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно з положеннями статей 386, 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.
Відповідно до положень частини першої статті 116 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни набувають права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень.
Відповідно до статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.
Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. 
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).
З огляду на те, що Державний акт про право приватної власності на землю від 02 липня 1996 року, який виданий ОСОБА_1 , на підставі рішення Долинської міської ради № 127 від 22 травня 1996 року, порушує права ОСОБА_2 , як суміжного землекористувача, оскільки був виданий без врахування фактично розміщених на земельній ділянці споруд, що в свою чергу перешкоджає позивачці обслуговувати своє домоволодіння, апеляційний суд вважає правильним висновком суду про визнання його недійсним.
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що межа між його домоволодінням та домоволодінням позивачки змінилася за рахунок збудованого нею димоходу, є лише припущеннями та не ґрунтуються на доказах.
У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до  ч.1 ст. 375 ЦПК  України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, - 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 14 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05.12.2022.

Судді: 

О.А.Письменний О.Л. Дуковський Л.М.Дьомич