ПОСТАНОВА 
Іменем України

25 жовтня 2022 року                                                         м. Кропивницький

справа № 404/1186/22
провадження № 22-ц/4809/1048/22 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
       Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л. М., Карпенка О. Л.,
       за участі секретаря – Гончар В. В.,
учасники справи:
       позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач - Національний авіаційний університет,
третя особа – Льотна академія Національного авіаційного університету,
       розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 липня 2022 року у складі судді Мохонько В. В. і

В С Т А Н О В И В:

       В лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного авіаційного університету та просив: 
-визнати незаконним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки начальника Льотної академії Національного авіаційного університету від 24 грудня 2021 року № 1222/о «Про застосування дисциплінарного стягнення (звільнення за прогул)»;
-поновити ОСОБА_1 на посаді завідуючого кафедри авіаційної техніки факультету льотної експлуатації та обслуговування повітряного руху та за сумісництвом доцента кафедри авіаційної техніки факультету льотної експлуатації та обслуговування повітряного руху Льотної академії Національного авіаційного університету з дня звільнення 24.12.2021;
-стягнути з Національного авіаційного університету на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення 24.12.2021 до дня поновлення на роботі без врахування обов`язкових платежів та податків;
-стягнути з Національного авіаційного університету на свою користь моральну шкоду в розмірі 102 540 грн 68 коп;
-допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в межах місячного платежу;
-стягнути з Національного авіаційного університету на свою користь судові витрати.
Позовна заява мотивована тим, що 24.12.2021 за № 1222/о Національним авіаційним університетом в особі тимчасово виконуючого обов`язки начальника Льотної академії видано наказ «Про застосування дисциплінарного стягнення (звільнення за прогул)», згідно якого завідуючого кафедри авіаційної техніки факультету льотної експлуатації та обслуговування повітряного руху та за сумісництвом доцента кафедри авіаційної техніки факультету льотної експлуатації та обслуговування повітряного руху ОСОБА_1 24.12.2021 за згодою профспілкового комітету, звільнено за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого часу) без поважних причин та відповідно до п. 5. 2. Контракту № 113 від 22.10.2019.
Позивач посилався на те, що підставою для проведення службового розслідування стало анонімне звернення, про яке керівництво роботодавця дізналось 01.12.2021, проте, наказ про проведення службового розслідування було видано завчасно – 30.11.2021.
ОСОБА_1 вважає, що Актом про проведення службового розслідування без посилання на конкретні обставини, конкретні факти, загальними фразами відображено недоліки роботи кафедри та встановлено факт не проведення занять у формі дистанційного навчання позивачем.
Ні актом, ні іншим документом не зафіксовано відсутність ОСОБА_1 05.11.2021 на робочому місці три години без поважних причин. 
При цьому, робоче місце ОСОБА_1 визначено, ним є приміщення академії з чітким визначенням кабінету, зал лекторії під час проведення занять, а під час дистанційного навчання, використовується конкретне робоче місце, кабінет завідуючого кафедри (стіл, стілець, засоби зв`язку особисті).
Позивач зазначав, що він 05.11.2021 як і інші дні перебував на своєму робочому місці і здійснював свої обов`язки, надсилав завдання, спілкувався зі студентами в дистанційному режимі та саме викладачі вирішують, яким чином їм проводити навчальний процес відповідно до навчальних програм по відповідним дисциплінам, оскільки, офіційно навчальним закладом не визначено обов`язок викладачів щодо використання лише конкретних платформ для проведень дистанційного навчання.
У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 вважав своє звільнення незаконним та безпідставним.
Крім того, неправомірними діями відповідача щодо незаконного звільнення позивача, необґрунтоване притягнення до дисциплінарної відповідальності без отримання чітких пояснень відносно питання прогулу 05.11.2021, призвело до негативних наслідків для позивача у вигляді фізичного болю та моральних страждань, необхідності докладання додаткових заходів організації свого життя протягом тривалого часу. 
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 липня 2022 року в задоволенні вимог ОСОБА_1 до Національного авіаційного університету про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди – відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем не надано належних доказів про відсутність позивача в Льотній академії Національного авіаційного університету 05.11.2021 більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, як завідуючого кафедри авіаційної техніки факультету льотної експлуатації та обслуговування повітряного руху, а тому немає підстав вважати, що ОСОБА_1 не перебував на робочому місці.
Разом з тим, суд першої інстанції вважав, що початок перебігу місячного строку звернення до суду, розпочався з 31.12.2021, тобто з дня отримання позивачем копії наказу про звільнення та трудової книжки, а з позовом ОСОБА_1 звернувся до суду лише 21.02.2022, тобто з пропуском місячного строку, встановленого статтею 233 КЗпП України.
Оскільки, позивач не надав доказів того, що не мав реальної можливості звернутися з даним позовом у межах строку визначеного законом, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем без поважних причин пропущено строк визначений ст. 233 КЗпП України, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 липня 2022 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є таким, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, винесене з надмірним формалізмом у трактуванні процесуального законодавства, що є неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд.
Судом першої інстанції було повністю проігноровано норми ст. 233 КЗпП України, адже за захистом свого порушеного трудового права позивач звернувся в місячний строк з дня отримання копії наказу 26.01.2022, проте, його позовна заява була залишена без руху, а в подальшому повернута.
ОСОБА_1 вважає, що до вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, застосовується тримісячний строк звернення до суду з дня, коли позивач дізнався про порушене право – з 31.12.2021, тому якщо суд залишив ухвалу без руху, провадження щодо позову для оплати судового збору щодо даної частини вимог вважається відкритим вже 21.02.2022.
Позивач, подаючи позов 26.01.2022 та в новій редакції на виконання вимог ухвали суду, разом з клопотанням про відстрочку сплати судового збору не міг спрогнозувати наперед відмову суду у задоволенні клопотання та мав правомірну надію на задоволення вказаного клопотання, чи у разі відмови на надання достатнього часу для оплати судового збору, а не обмеження права на доступ до правосуддя.
Крім того, суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення зовсім не дослідив докази та не надав оцінки вимогам щодо середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
Від Національного авіаційного університету та Льотної академії Національного авіаційного університету надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких вони просять залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги.
Представники Національного авіаційного університету та Льотної академії Національного авіаційного університету в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками, надіслали до суду клопотання про проведення розгляду справи без їх участі.
Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Оскільки учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без їх участі, що відповідає положенням статті 372 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно наказу № 584/о від 09.09.2014 ОСОБА_1 був прийнятий на посаду асистента кафедри авіаційної техніки ВСП Національного авіаційного університету Кіровоградська льотна академія Національного авіаційного університету за сумісництвом на 0,5 окладу.
Наказом № 606/о від 10.09.2015 позивач переведений на посаду старшого викладача кафедри авіаційної техніки, а згідно наказу № 55/о від 05.02.2016 переведений на посаду доцента кафедри авіаційної техніки.
Відповідно до наказу № 62 від 08.02.2018 ВСП Національного авіаційного університету Кіровоградська льотна академія Національного авіаційного університету перейменована в «Льотна академія Національного авіаційного університету».
Згідно наказу № 288 від 02.07.2019 ОСОБА_1 обрано за конкурсом на посаду доцента кафедри авіаційної техніки та за наказом № 1252/о від 28.10.2019 обрано за конкурсом на посаду завідувача кафедри авіаційної техніки.
22.10.2019 між Льотною академією Національного авіаційного університету в особі начальника академії Неділько С. М. та ОСОБА_1 укладено контракт № 113 про роботу працівника на посаді завідувача кафедри авіаційної техніки. Термін дії контракту з 22.10.2019 по 21.10.2024.
Згідно посадової інструкції завідуючий кафедри авіаційної техніки факультету льотної експлуатації та обслуговування повітряного руху Кіровоградської Льотної академії Національного авіаційного університету зобов`язаний: у повному обсязі виконувати положення статті 56 "Обов`язки педагогічних та науково-педагогічних працівників" Закону України "Про освіту" та статті 51 "Обов`язки педагогічних та науково-педагогічних працівників" Закону України "Про вищу освіту". 
Завідувач кафедрою зобов`язаний: 
-володіти державною мовою; 
-забезпечувати встановлення, впровадження та підтримку процесів, необхідних для системи управління якістю в академії; 
-знати і виконувати Правила внутрішнього трудового працівників академії; проводити засідання кафедри згідно з планом роботи; 
-звітувати раз на семестр на засіданні кафедри про виконання завдань індивідуального робочого плану; 
-здійснювати контроль за дотримуванням розкладу занять і виконанням індивідуальних робочих планів викладачів; 
-здійснювати розподіл навчальної роботи між науково-педагогічними працівниками кафедри; 
-контролювати дотримання усіма працівниками кафедри режиму роботи, виконання завдань, ведення звітних документів та табеля; 
-інформувати усіх працівників кафедри про накази, розпорядження та вказівки начальника, заступників, декана, а також про рішення Вченої ради факультету та, у разі обрання до їх складу, інших колегіальних органів академії; 
-організовувати навчання і впровадження передових технологій у навчально-виховний процес з дисциплін за фахом кафедри; 
-забезпечувати підвищення кваліфікації та стажування науково-педагогічних працівників кафедри; інформувати декана факультету про проблеми в роботі кафедри, про стан навчальної, виховної, наукової, методичної роботи;
-брати участь у навчальній, науковій та виховній роботі; 
-забезпечувати виконання кафедрою Закону України "Про мови"; 
-проходити різні форми підвищення кваліфікації; 
-здійснювати творчий зв`язок кафедри з іншими кафедрами транспортних вищих навчальних закладів України та інших країн; 
-щорічно складати звіт про роботу кафедри; проводити прийом курсантів, їх батьків, громадян з питань навчальної та виховної роботи кафедри; 
-здійснювати контроль відвідування занять та облік успішності курсантів в журналах; 
-вносити пропозиції декану факультету щодо кадрового складу кафедри, модернізації матеріально-технічної бази, поліпшення викладання дисциплін за фахом кафедри; 
-вживати заходи щодо участі кафедри у госпрозрахунковій діяльності академії; 
-забезпечувати збереження обладнання кабінетів, аудиторій і приміщень кафедри; 
-виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці; 
-проходити навчання і перевірку знань з охорони праці 1 раз у 3 роки; 
-дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт під час перебування в приміщеннях та на території академії; 
-додержуватися законодавства України про працю, охорону праці та протипожежної безпеки академії; 
-постійно контролювати та проводити інструктажі з працівниками кафедри з питань охорони праці, протипожежної безпеки, виробничої санітарії;подавати декану факультету клопотання щодо заохочення або накладання стягнення на працівників кафедри; 
-представляти інтереси кафедри в складі Вченої ради факультету за посадою та, у разі обрання до їх складу, інших колегіальних органів академії; 
-здійснювати безпосереднє керівництво та нести відповідальність за організацію і забезпечення здорових і безпечних умов праці та проведення навчальних занять на кафедрі відповідно до Закону України про охорону праці та інших нормативних актів; 
-проводити навчальні заняття, науково-дослідницьку та інші роботи тільки при наявності відповідно обладнаних для цих цілей та прийнятих в експлуатацію приміщень і устаткування, безпечного стану робочих місць, відповідно до вимог техніки безпеки та виробничої санітарії; 
-включати питання охорони праці в навчальні програми, методичні вказівки до самостійних робіт, курсові та дипломні роботи; 
-готувати поради щодо покращення умов праці для включення в комплексний план покращення безпеки, гігієни праці та виробничої сфери; 
-організовувати роботу щодо паспортизації санітарно-технічного стану умов праці в аудиторіях і приміщеннях кафедри; 
-розробляти та періодично переглядати не рідше як раз на три роки інструкції з охорони праці при виконанні конкретних робіт та за узгодженням зі службою охорони праці подавати їх на затвердження начальника академії; 
-забезпечувати всі види робіт, в тому числі і ті, що виконують курсанти, інструкціями, наочним матеріалом з охорони праці; 
-направляти на навчання і перевірку знань нормативних документів з охорони праці працівників, допущених до керівництва або до виконання робіт і проведення навчальних занять, до яких ставлять високі вимоги безпеки праці, усувати від виконання цих робіт осіб, що не пройшли своєчасно навчання та перевірку знань і які не мають відповідного посвідчення; 
-проводити з кожним працівником кафедри первинний інструктаж на робочому місті, повторний, позаплановий та цільовий інструктажі із записом в журналі реєстрації інструктажу на робочому місці та допуску до самостійної роботи;
-організовувати проведення з курсантами інструктажу з техніки безпеки на робочому місці в аудиторіях; складати списки посад працівників на отримання додаткової відпустки, скорочення робочого дня, підвищення посадової ставки та представляти їх на затвердження; негайно доповідати декану факультету, профспілковому комітету та службі охорони праці про кожен нещасний випадок, що виник при проведенні навчальних занять, науково-дослідницьких та інших робіт; 
-забезпечувати своєчасну явку працівників для періодичного медичного огляду до лікувально-профілактичного закладу; 
-здійснювати контроль за станом охорони праці на кафедрі, проводити другу ступінь адміністративно-громадського контролю.
Наказом № 1222/о від 24.12.2021 позивача було звільнено з посади завідуючого кафедри авіаційної техніки факультету льотної експлуатації та обслуговування повітряного руху та за сумісництвом доцента кафедри авіаційної техніки факультету льотної експлуатації та обслуговування повітряного руху 24.12.2021, за згодою профспілкового комітету, за п. 4 ст. 40 КЗпП України прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого часу) без поважних причин та відповідно до п. 5.2. Контракту № 113 від 22.10.2019.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів того, що не мав реальної можливості звернутися з даним позовом у межах строку визначеного законом, як наслідок, останнім без поважних причин пропущено строк визначений ст. 233 КЗпП України, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав і обов`язків цивільного характеру.
Стаття 15 ЦК України та частина перша статті 4 ЦПК України передбачають право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частини перша статті 261 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (частина перша статті 258 ЦК України).
Така спеціальна позовна давність передбачена статтею 233 КЗпП України.
За змістом ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116) (ч. 2 ст. 233 КЗпП України).
Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, обумовлена передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.
Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися встановлених законом правил при прийнятті процесуальних рішень.
Разом з тим, згідно пункту 1 Глави ХІХ Прикінцевих положень КЗпП України щодо продовження строків, визначених статтею 233 цього Кодексу на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби.
Постановою КМУ № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відповідно до статті 29 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року встановлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин.
Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ № 392 від 20.05.2020 – до 31 липня 2020 року, № 641 від 22.07.2020 – до 19 грудня 2020 року, № 1236 від 09.12.2020 до 31 грудня 2022 року.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач з оскаржуваним наказом про його звільнення ознайомився 31 грудня 2021 року (том 1 а. с. 92), а з позовом до суду звернувся 21 лютого 2022 року (том 1 а. с. 1-6). 
Враховуючи, що під час дії карантину строки, визначені ст. 233 КЗпП України продовжуються на час дії карантину, ОСОБА_1 вважається таким, що не пропустив строк звернення до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції на викладене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку звернення до суду з позовом, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на таке.
Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Припинення трудового договору може мати місце лише з підстав, передбачених законодавством (стаття 3 КЗпП України).
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (стаття 21 КЗпП України).
Відповідно до статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: угода сторін; закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці; набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції», встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення; з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади»; підстави, передбачені контрактом; підстави, передбачені іншими законами.
Отже, працівник може ініціювати розірвання трудового договору у випадках, передбачених статтями 38, 39 КЗпП України, зокрема: працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, за власним бажанням, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні, або строковий трудовий договір (пункти 2 і 3 статті 23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених частиною першою статті 38 цього Кодексу.
Також відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом зокрема у випадку: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, або змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Прогулом без поважних причин вважається полишення роботи без відповідного попередження роботодавця в установленому порядку про розірвання трудового договору або залишення роботи до закінчення строку попередження без згоди на це роботодавця, якщо такий договір укладено на невизначений строк; залишення без поважних причин особою, з якою укладено строковий трудовий договір, роботи до закінчення строку трудового договору; самовільне залишення молодим спеціалістом (молодим робітником) роботи, на яку його направили після закінчення відповідного навчального закладу, до закінчення строку обов`язкового відпрацювання; самовільне використання без погодження з роботодавцем днів відгулів, чергової відпустки тощо. Не може вважатися прогулом відсутність працівника на робочому місці за умови, що він присутній на підприємстві. Якщо працівник не залишив місця розташування підприємства, його не можна звільнити за прогул. До такого працівника можуть застосовуватися інші види дисциплінарного або громадського стягнення чи впливу.
При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.
Таким чином, у пункті 4 частини першоїстатті 40 КЗпП Українивстановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер.
Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.
Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причин його відсутності.
Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази.
Відповідно до ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 цього Кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.
Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.
Згідно зі статтею 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Частиною першою статті 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:
1) догана;
2) звільнення.
Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (частина перша статті 147-1 КЗпП України).
Порядок застосування дисциплінарних стягнень передбачений статтею 149 КЗпП України.
Відповідно до вказаної статті, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.
За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.
При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Таким актом національного законодавства України є зокрема Конвенція Міжнародної Організації Праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року N 3933-XII (далі - Конвенція).
Згідно із статтею 4 Конвенції трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.
За змістом статті 4 Конвенції тягар доведення законної підстави для звільнення лежить на роботодавцеві.
Матеріалами справи підтверджується, що згідно наказу № 288 від 02.07.2019 ОСОБА_1 обрано за конкурсом на посаду доцента кафедри авіаційної техніки та за наказом № 1252/о від 28.10.2019 обрано за конкурсом на посаду завідувача кафедри авіаційної техніки (том 1 а. с. 30-31, 34 на звороті, 42, 97).
22.10.2019 між Льотною академією Національного авіаційного університету в особі начальника академії Неділька С. М. та ОСОБА_1 укладено контракт № 113 про роботу працівника на посаді завідувача кафедри авіаційної техніки. Термін дії контракту з 22.10.2019 по 21.10.2024 (том 1 а. с. 41).
22.09.2021 Льотною академією Національного авіаційного університету було видано наказ № 447 «Про запровадження дистанційного навчання в льотній академії» (том 1 а. с. 75-77).
Згідно п.1 Наказу № 447, з 23.09.2021 організовано освітній процес в Льотній академії для денної та заочної форми навчання за дистанційними технологіями навчання до моменту встановлення «зеленого» рівня епідемічної небезпеки.
Відповідно до п. 2 Наказу, проведення освітнього процесу(лекційні, практичні, лабораторні заняття, захист курсових проектів, поточний контроль) здійснюється за допомогою платформ Google Classroom та Moodle, програм онлайн-зв`язку (Skype, Zoom, тощо) відповідно до розкладу занять.
Згідно п. 6 Наказу, заступник начальника академії з ННМ та ВР М. Ю. Сорока забезпечує постійний моніторинг за якістю організації освітнього процесу та дотримання вимог забезпечення якості вищої освіти.
Відповідно до п. 7 Наказу, начальник навчального відділу С. А. Лісевич забезпечує контроль дотримання графіків освітнього процесу та виконання навчального навантаження професорсько-викладацьким складом.
30.11.2021 на Скриньку довіри Центру забезпечення якості вищої освіти Льотної академії Національного авіаційного університету надійшло анонімне звернення наступного змісту: «Доводжу до Вашого відома, що на кафедрі авіаційної техніки викладачами систематично не проводяться заняття, курсантам не надаються методичні рекомендації для виконання лабораторних та курсових робіт, відсутній доступ до матеріалів багатьох дисциплін для проведення занять в дистанційному режимі. Прошу Вас здійснити перевірку та усунути зазначені недоліки» (том 1 а. с. 80).
30.11.2021 т.в.о. начальника академії ОСОБА_2 було прийнято рішення про створення комісії про перевірку фактів, зазначених у зверненні та поширення інформації закладом освіти, було розроблено проект наказу «Про проведення службового розслідування» (том 1 а. с. 33).
01.12.2021 на ім`я заступника начальника академії з ННМ та ВР т.в.о. начальника академії Сороки М.Ю. надійшов рапорт від начальника центру забезпечення якості освіти ОСОБА_3 про підтвердження факту надходження звернення на скриньку довіри (том 1 а. с. 32 на звороті).
01.12.2021 було видано наказ № 188/аг «Про проведення службового розслідування» з метою перевірки фактів, зазначених в зверненні на скриньку довіри центру забезпечення якості Льотної академії НАУ та було створено комісію з вимогою здійснення перевірки інформації в зверненні та надання акту про результати перевірки з висновками і пропозиціями до 03.12.2021, який було зареєстровано в журналі наказів відділу документального забезпечення та контролю за виконанням (том 1 а. с. 24, 81).
На час проведення службового розслідування та відповідно до ст. 46 КЗпП України завідувача кафедри авіаційної техніки ОСОБА_1 було відсторонено від роботи.
02.12.2021 було видано наказ № 189/аг «Доповнення до наказу № 188/аг від 01.12.2021 «Про проведення службового розслідування», з метою якісного проведення службового розслідування по перевірці фактів, зазначених в зверненні на скриньку довіри центру забезпечення якості освіти Льотної академії НАУ, долучено до складу комісії ОСОБА_4 - начальника відділу кадрів та ОСОБА_5 — голову первинної профспілкової організації академії за згодою, який було зареєстровано в журналі наказів відділу документального забезпечення та контролю за виконанням (том 1 а. с. 82).
Комісією було здійснено перевірку на кафедрі авіаційної техніки по факту проведення занять у формі дистанційного навчання відповідно до розкладу занять та зокрема завідувачем кафедри ОСОБА_1 та встановлено: 13 жовтня 2021 року заняття з групою 328 з дисципліни «Комп`ютерні системи забезпечення життєвого циклу ПС» на першій та другій парі не проводились; 05 листопада 2021 року заняття з групами 271М, 871М, 971М з дисципліни «Управління життєвим циклом ОАТ» на другій парі не проводились; 05 листопада 2021 року заняття з групою 171М з дисципліни «Управління життєвим циклом ОАТ» на третій парі не проводились; 05 листопада 2021 року заняття з групою 329 з дисципліни «Гвинт» на четвертій та п`ятій парі не проводились.
За результатами роботи комісії окрім того виявлено порушення окремих пунктів (частина 2) Посадової інструкції завідувача кафедри ОСОБА_1 , а саме: невиконання Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників академії; засідання кафедри не проводяться згідно з затвердженим планом роботи; відсутність звітної документації щодо виконання завдань індивідуального робочого плану; не здій, деякі Плани не затверджені; не здійснюється контроль щодо дотримання усіма працівниками кафедри вимог щодо режиму роботи, виконання завдань, ведення звітних документів тощо; методичне забезпечення з деяких навчальних дисциплін складене російською мовою, що веде за собою невиконання Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної»; не виконуються окремі пункти Плану роботи кафедри щодо видання науково-методичної літератури.
Згідно акту службового розслідування від 02.12.2021 комісією було рекомендовано адміністрації Льотної академії Національного авіаційного університету за порушення трудової дисципліни звільнити ОСОБА_1 з займаної посади відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України «Звільнення за прогул без поважних причин» (том 1 а. с. 25-29, 90-91, 145-150).
Як вбачається із письмових пояснень ОСОБА_1 на ім`я голови комісії службового розслідування ОСОБА_6 , заняття проводились в дистанційному режимі з використанням «Viber», «Скайп». Матеріали та зворотній зв`язок був встановлений засобами мобільного зв`язку та імейл. Більшість курсантів займаються за індивідуальним планом, так як працюють на підприємствах. Забезпечення для проведення занять власні, не забезпечені організацією. На рахунок анонімного звернення, яке надійшло на скриньку довіри вважає,що дана інформація не правдива та направлена на знищення та приниження іміджу кафедри (том 1 а. с. 22).
02.12.2021 за вих. № 0108/2399 т. в. о. начальника академії ОСОБА_7 на адресу голови первинної профспілкової організації Льотньої академії Національного авіаційного університету Михайліченко І. в порядку ч. 2 ст. 43 КзпП України направлено запит щодо згоди профспілкової організації на звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України (прогул без поважних причин) завідуючого кафедри авіаційної техніки факультету льотної експлуатації та обслуговування повітряного руху ОСОБА_1 (том 1 а. с. 86).
Відповідно до протоколу № 16 засідання профспілкового комітету від 02.12.2021 надано згоду на звільнення завідуючого кафедри авіаційної техніки ОСОБА_1 (том 1 а. с. 87-88, 143-144).
Наказом № 1222/о від 24.12.2021 позивача було звільнено з посади завідуючого кафедри авіаційної техніки факультету льотної експлуатації та обслуговування повітряного руху та за сумісництвом доцента кафедри авіаційної техніки факультету льотної експлуатації та обслуговування повітряного руху 24.12.2021, за згодою профспілкового комітету, за п. 4 ст. 40 КЗпП України прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого часу) без поважних причин та відповідно до п. 5.2. Контракту № 113 від 22.10.2019 (том 1 а. с. 21, 92).
Аналіз встановлених судом обставин та наданих сторонами доказів свідчить про те, що ОСОБА_1 було звільнено за те, що 05 листопада 2021 року позивачем не проводились заняття на трьох парах, разом з тим, не проведення викладачем занять не може вважатись прогулом, зокрема, його відсутністю на роботі. 
Робочим місцем ОСОБА_1 є приміщення навчального закладу, а відповідно до табелів обліку робочого часу № 10298 табелювання ОСОБА_1 за 05.11.2021, як доцента та зав. кафедри здійснено із розрахунку 3,6 та 7,2, як і в інші дні використання робочого часу, відмітки щодо простою чи інших видів неявок позивача відсутні (том 1 а. с. 158-161).
Якщо працівник не залишив місце роботи, він не може бути звільнений за п. 4 ст. 40 КЗпП України.
З огляду на викладене, відповідачем не надано належних та допустимих доказів про відсутність позивача на роботі 05.11.2021 більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що звільнення позивача із займаної посади завідуючого кафедри авіаційної техніки факультету льотної експлуатації та обслуговування повітряного руху та за сумісництвом доцента кафедри авіаційної техніки факультету льотної експлуатації та обслуговування повітряного руху є незаконним, а відповідачем не надано належних доказів про відсутність позивача 05.11.2021 на роботі.
Крім того, встановлені за результатами роботи комісії порушення окремих пунктів (частина 2) Посадової інструкції завідувача кафедри ОСОБА_1 не відповідають підставам звільнення, передбачених п. 4 ст. 40 КЗпП України.
З огляду на викладене, наказ тимчасово виконуючого обов`язки начальника Льотної академії Національного авіаційного університету від 24 грудня 2021 року № 1222/о «Про застосування дисциплінарного стягнення (звільнення за прогул)» є незаконним та підлягає скасуванню, а позивач поновленню на попередній роботі, на посаді завідуючого кафедри авіаційної техніки факультету льотної експлуатації та обслуговування повітряного руху та за сумісництвом доцента кафедри авіаційної техніки факультету льотної експлуатації та обслуговування повітряного руху Льотної академії Національного авіаційного університету, з виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу по день ухвалення рішення про його поновлення на роботі, що відповідає вимогам ст. 235 КЗпП України.
Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Відповідно до підпункту «л» пункту 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок), цей Порядок застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.
Згідно із абзацом 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Пунктом 8 Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.
Згідно довідки про одержані доходи та утримані податки, виданої Льотною академією Національного авіаційного університету (том 1, а. с. 32), нарахована заробітна плата за жовтень і листопад 2021 року (два останні місяці перед звільненням) становить 49 825,42 (24 912,71+24 912,72) грн і з урахуванням 42 робочих днів у зазначений період, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 1 186,32 грн.
Позивач звільнений з роботи посади з 24 грудня 2021 року, а тому починаючи з 25 грудня 2021 року по дату ухвалення рішення суду про поновлення позивача на роботі, становить 206 робочих днів.
Враховуючи, що середньоденна заробітна плата позивача становила 1 186,32 грн, на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 244 381,82 грн, яка обрахована без утримання податків та інших обов`язкових платежів.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Пленум Верховного Суду України у п.4 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди» роз`яснив, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Враховуючи характер та обсяг, заподіяних душевних і психічних страждань, які довелося зазнати позивачу внаслідок неправомірного звільнення, суд вважає, що звільненням ОСОБА_1 з роботи йому завдано моральної шкоди, а тому, з урахуванням обставини справи та засад розумності і справедливості, на його користь підлягає стягненню 10 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Суд першої інстанції дійшов правильно висновку про незаконність звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, проте, неправильно застосувавши норми КЗпП України, дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду з позовом.
Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В порядку розподілу судових витрат, виходячи із пропорційності задоволених позовних вимог, з Національного авіаційного університету підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 2 730 грн 95 коп (992,4+1 488,6+1 025,41*9,75%+1 538,12*9,75%) судового збору, понесеного ним під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій за подання позовної вимоги про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення та стягнення моральної шкоди.
За змістом ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи, що позивач звільняється від сплати судового збору за подання до суду позовної вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі пп.1 п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», 4 962 грн (992,4+1 488,6+992,4+1 488,6) судового збору підлягає стягненню з Національного авіаційного університету в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Національного авіаційного університету про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити частково.
Визнати незаконним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки начальника Льотної академії Національного авіаційного університету від 24 грудня 2021 року № 1222/о «Про застосування дисциплінарного стягнення (звільнення за прогул)».
Поновити ОСОБА_1 на посаді завідуючого кафедри авіаційної техніки факультету льотної експлуатації та обслуговування повітряного руху та за сумісництвом доцента кафедри авіаційної техніки факультету льотної експлуатації та обслуговування повітряного руху Льотної академії Національного авіаційного університету з 25 грудня 2021 року.
Стягнути з Національного авіаційного університету (код ЄДРПОУ 01132330) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.12.2021 по 25.10.2022 в розмірі 244 381 (двісті сорок чотири тисячі триста вісімдесят одна) грн 82 коп та 10 000 (десять тисяч) грн моральної шкоди.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути Національного авіаційного університету (код ЄДРПОУ 01132330) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 2 730 (дві тисячі сімсот тридцять) грн 95 коп судового збору.
Стягнути Національного авіаційного університету (код ЄДРПОУ 01132330) в дохід держави 4 962 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят два) грн судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 26.10.2022.        

Головуючий суддя                                                 С. І. Мурашко 

Судді                                                                  
Л. М. Дьомич

О. Л. Карпенко