ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2022 року                                                                                      Справа № 903/402/22 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л. ,  суддя Петухов М.Г. 
секретар судового засідання Першко А.А.
за участю представників сторін:
позивача: представник не з`явився 
відповідача: Бурчак Ю.І. (адвокат)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Луцьк-Ріелт" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 13 червня 2022 року у справі №903/402/22 (повний текст складено 13 червня 2022 року, суддя Шум М.С.)
за позовом Приватного підприємства "Діва"
до Приватного підприємства "Луцьк-Ріелт"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Веремчук Сергій Володимирович
про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 13 червня 2022 року у справі №903/402/22 частково задоволено заяву Приватного підприємства "ДІВА" (код ЄДРПОУ 133365128) (вх.№01-60/431/22 від 10 червня 2022 року) про забезпечення позову до моменту подання позовної заяви. Вжито захід забезпечення позову до пред`явлення позову, а саме: накладено арешт на нежитлове приміщення /1-й поверх/загальною площею 144,9 кв.м. за адресою Волинська область, м.Луцьк, вул. Шота Руставелі, 9/2379/238.
Вказана ухвала мотивована тим, що забезпечення позову в частині накладення арешту на спірне майно, що в свою чергу має на меті забезпечити можливість поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду, а також для уникнення ситуації, коли заявнику доведеться звертатися до суду із ще однією позовною заявою за відповідних обставин. При цьому, суд зазначив, що такий захід забезпечення позову є достатнім, обґрунтованим та адекватним з огляду на запропонований ПП "ДІВА" предмет ймовірної позовної заяви та зважаючи на мету інституту забезпечення позову у господарському процесі. Більше того, запропоновані ПП "ДІВА" заходи забезпечення позову щодо заборони вчиняти будь-яких дій відносно нежитлових приміщень та накладення арешту на нежитлові приміщення частково переплітаються. Відтак, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви та накладення арешту на спірне майно. Одночасно, судом взято до уваги інтереси обох сторін, оскільки відповідний захід забезпечення позову жодним чином не перешкоджає веденню подальшої господарської (виробничої) діяльності обом сторонам з дотриманням приписів чинного законодавства та існуючих юридичних фактів. 
Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ПП "Луцьк-Ріелт" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу Господарського суду Волинської області від 13  червня 2022 року у справі №903/402/22 в частині вжиття заходу забезпечення позову до пред`явлення позову, а саме накладення арешту на нежитлове приміщення /1-й поверх/загальною площею 144,9 кв.м. за адресою Волинська область, м.Луцьк, вул. Шота Руставелі, 9/2379/238, що належить Приватному підприємству "Луцьк-Ріелт" та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у цій частині відмовити.
Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що сам лише факт подання немайнового позову про визнання недійсним правочину, як підстави для виникнення у особи права власності на майно не є самостійною та достатньою підставою для забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане майно. Судом першої інстанції зроблено висновок без належного пояснення конкретних обставин або обгрунтованих припущень, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення суду, а лише з огляду на предмет позовної заяви, поданої ПП "ДІВА". Для прикладу, відомості про те, що майно перебуває у заставі і може бути стягнуто за невиконання зобов`язань, або відомості про наявність попередніх угод про намір відчуження цього майна, або інформація про ризики значного погіршення майнового стану відповідача і т.д., а також будь-які відомості про ймовірні недобросовісні дії відповідача.
Скаржник звертає увагу суду на те, що місцевим судом не дотримано принципу збалансованості інтересів сторін. Так, судом не враховано, що основним видом діяльності ПП "ЛУЦЬК-РІЕЛТ" є купівля та продаж, а також здавання в оренду нерухомого майна, підприємство здійснює свою діяльність з 2016 року, на даний час будь-які позови (крім поданого ПП "ДІВА"), невиконані рішення судів, виконавчі провадження стосовно відповідача - відсутні. Наявність арешту майна унеможливлює реалізацію в повній мірі ПП "ЛУЦЬК-РІЕЛТ" своїх прав як власника, так і як суб`єкта господарювання, зокрема передання майна в оренду та реєстрацію права оренди у державному реєстрі речових прав, передання майна у заставу, до статутного капіталу інших юридичних осіб і т.д., негативно впливає на репутацію ПП "ЛУЦЬК-РІЕЛТ" у відносинах з контрагентами та іншими особами, оскільки інформація Єдиного державного реєстру судових рішень є публічною. Разом з тим, для повного з`ясування обставин, суд не був позбавлений можливості призначити розгляд заяви про забезпечення позову із викликом сторін.
Крім того, на переконання апелянта, судом першої інстанції не взято до уваги, що ПП "ЛУЦЬК-РІЕЛТ" на відміну від позивача, є законним власником майна, інформація про що міститься у державному реєстрі. Позивачем же надано витяг про реєстрацію права власності із "неіснуючого" реєстру, який наданий час не діє. При цьому, у Інформаційній довідці з діючого на даний час Єдиного державного реєстру речових прав, яку позивач долучив до позовної заяви, у розділі "Відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно" наявний запис "відомості відсутні".
Листом №903/402/22/3791/22 від 18 липня 2022 року матеріали справи було витребувано з Господарського суду Волинської області.
22 липня 2022 року до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали оскарження ухвали у справі №903/402/22.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 липня 2022 року, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Маціщук А.В., внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний її склад: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Олексюк Г.Є., суддя Петухов М.Г.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26 липня 2022 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Луцьк-Ріелт" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 13 червня 2022 року у справі №903/402/22 та призначено дату судового засідання на 17 серпня 2022 року.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 серпня 2022 року, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Олексюк Г.Є., внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний її склад: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Петухов М.Г., суддя Філіпова Т.Л.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15 серпня 2022 року апеляційну скаргу Приватного підприємства "Луцьк-Ріелт" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 13 червня 2022 року у справі №903/402/22 прийнято до свого провадження вищезазначеною колегією суддів.
12 серпня 2022 року від представника Приватного підприємства "Луцьк-Ріелт" надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Позивач своїм правом передбаченим статтею 263 ГПК України, не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не надав.
В судовому засіданні 17 серпня 2022 року, яке проводилось в режимі відеоконференції, представник відповідача повністю підтримаа вимоги і доводи викладені в апеляційній скарзі.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Зі списку розсилки поштової кореспонденції від 27 липня 2022 року вбачається, що ухвала суду від 26 липня 2022 року про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду на 17 серпня 2022 року надіслана на електронну адресу представника Приватного підприємства "Діва" адвоката Лавренчука Олександра Володимировича - lavrenchuk.o.v@gmail.com.
Частинами п`ятою та сьомою статті 6 ГПК України передбачено, що суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Окрім того, частиною восьмою статті 120 ГПК України встановлено, якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи. Положення частини сьомої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду.
Натомість частиною 7 статті 120 ГПК України передбачено, що у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Відповідно до частини 6 статті 120 ГПК України суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.
Згідно з частиною 5 статті 242 ГПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.
Відповідно до частин 6, 7 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи. Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.
Зважаючи на зазначені вище процесуальні норми, а також об`єктивні обставини (відсутність коштів на здійснення відправленя кореспонденції), суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 26 липня 2022 року, якою відкрито апеляційне провадження у справі та призначено дату судового засідання на 17 серпня 2022 року, в силу приписів процесуального закону слід вважати врученою позивачу у справі.
Колегія суддів, заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала - скасуванню.
При цьому колегія суддів виходила з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 10 червня 2022 року до Господарського суду Волинської області надійшла заява Приватного підприємства "ДІВА" про забезпечення позову. В якості особи, яка може отримати статус відповідача у справі зазначено Приватне підприємство "ЛУЦЬК-РІЕЛТ". 
Приватне підприємство "ДІВА" в заяві про забезпечення позову просило суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких дій відносно нежитлових приміщень: 1 поверх загальною площею 144,9 кв.м., що знаходиться за адресою м.Луцьк, вул. Шота Руставелі, 9/2397/238 будь-яким особам, окрім ПП "ДІВА" і його представників та накладення арешту на майно, а саме на приміщення 1 поверх загальною площею 144,9 кв.м., що знаходиться за адресою м.Луцьк, вул. Шота Руставелі, 9/2397/238.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову ПП "ДІВА" зазначає, що відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13215636 від 15 січня 2007 року нежитлове приміщення /1 поверх/ загальною площею 144,9 кв.м. за адресою м.Луцьк, вул.Шота Руставелі, 9/2397/238 належить ПП "ДІВА" на праві приватної власності одноособово в частці 1/1.
За вказаною адресою відповідне приватне підприємство здійснює юридичну діяльність, не перебуває в стані припинення та вказана адреса є наявною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Керівником ПП "ДІВА" є Москвич Дмитро Кузьмович. Засновником є ОСОБА_1 .
Жоден з вказаних осіб станом на час подачі заяви не укладав жодного правочину щодо відчуження оскаржуваного майна юридичної особи та не був учасником жодної юридичної дії, яка б мала наслідком відчуження вищевказаного приміщення.
Як стверджує заявник, 05 червня 2022 року відбувся замах на заволодіння приміщенням по вул. Шота Руставелі, 9, що у м.Луцьку, яке належить ПП "ДІВА". За вказаною адресою прибули троє невідомих осіб, які представилися представниками Приватного підприємства "ЛУЦЬК-РІЕЛТ" та заявили, що вони власники даного приміщення з 2001 року.
ПП "ДІВА" зазначає, що жодних звернень чи повідомлень про вибуття приміщення з його права власності за адресою: вул. Шота Руставелі, 9, що у м. Луцьку не надходило. Вимог про усунення перешкод у користуванні приміщенням чи повідомлень про намір входження у дане приміщення до ПП "ДІВА" також не надходило. У присутності працівників поліції, які прибули на місце події 05 червня 2022 року представники ПП "ЛУЦЬК-РІЕЛТ" заявили, що вони у будь-якому випадку проникнуть у це приміщення.
Відтак, заявник переконує, що має всі підстави негайного звернення до суду за захистом своїх майнових прав, а в даному випадку із заявою про забезпечення позову.
На території місця реєстрації ПП "ДІВА" знаходиться майно юридичної особи, а втручання на територію здійснення діяльності призведе до продовження здійснення протиправних дій зі сторони ПП "ЛУЦЬК-РІЕЛТ" чи інших осіб.
До моменту судового розгляду та винесення рішення суду щодо оскарження документа -  підстави набуття права власності на спірне майно, ПП "ДІВА" позбавлене інших засобів захисту права, окрім як шляхом забезпечення позову та заборони судом вчинення будь-яких дій на території нежитлового приміщення /1 поверх/ загальною площею 144,9 кв.м. за адресою м Луцьк, вул.Шота Руставелі, 9/2397/238 іншим особам, окрім представників ПП "ДІВА".
ПП "ДІВА" в заяві повідомляє, що представниками ПП "ЛУЦЬК-РІЕЛТ" не було надано при з`явленні правовстановлюючого документу, а тому вони позбавлені можливості його надання до суду разом із заявою про забезпечення позову.
В межах підготовки позовної заяви стороною заявника (позивача) отримано інформацію з Державного реєстру речових прав №302478807 від 10 червня 2022 року відповідно до якої 31 березня 2022 року відбулась реєстрація права власності приватним нотаріусом Веремчуком С.В., Луцького міського нотаріального округу, Волинської області на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 797, виданий 31 березня 2022 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 57404813 від 31 березня 2022 року.
В заяві зазначено, що ПП "ДІВА" нічого не відомо про укладення даного правочину та учасником укладення такого договору купівлі-продажу вона не є.
ПП "ДІВА" стверджує про ризик відчуження спірного майна, що унеможливить чи суттєво ускладнить виконання рішення суду та відновлення порушеного права.
Місцевий господарський суд розглянувши відповідну заяву та дослідивши долучені до заяви докази дійшов висновку про часткове задоволення заяви Приватного підприємства "ДІВА" про забезпечення позову до моменту подання позовної заяви та вжив захід забезпечення позову до пред`явлення позову, а саме: наклав арешт на нежитлове приміщення /1-й поверх/загальною площею 144,9 кв.м. за адресою Волинська область, м.Луцьк, вул. Шота Руставелі, 9/2379/238.
Однак, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 138 ГПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову.
Згідно зі статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.
Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
ПП "ДІВА" просило суд заборонити вчинення будь-яких дій відносно нежитлових приміщень: 1 поверх загальною площею 144,9 кв.м., що знаходиться за адресою м.Луцьк, вул. Шота Руставелі, 9/2397/238 будь-яким особам, окрім ПП "ДІВА" і його представників та накладення арешту на майно, а саме на приміщення 1 поверх загальною площею 144,9 кв.м., що знаходиться за адресою м.Луцьк, вул. Шота Руставелі, 9/2397/238.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, в разі задоволення позову.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" наголошено, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, оскільки предметом спору у даній справі є вимоги немайнового характеру, у цьому випадку судом, насамперед, повинно було досліджено наявність такої підстави вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
При цьому, у таких немайнових спорах у випадку ствердної відповіді на це питання, встановленню підлягають обставини щодо того чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Наведена правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18, а також у постановах Верховного Суду 16 жовтня 2019 року у справі №904/2285/19, від 16 березня 2020 року у справі №916/3245/19 та від 14 квітня 2021 року у справі № 910/11177/20.
З дослідженого місцевим судом та перевіреного колегією суддів вбачається, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення/1-й поверх/загальною площею 144,9 кв.м. за адресою Волинська область, м.Луцьк, вул. Шота Руставелі, 9/2379/238 31 березня 2021 року зареєстровано на праві власності за ПП "ЛУЦЬК-РІЕЛТ" на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 797, виданий 31 березня 2021 року приватним нотаріусом Веремчуком С. В.
Водночас, до заяви про забезпечення позову ПП "ДІВА" додано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13215636 від 15 січня 2007 року, відповідно до якого нежитлове приміщення /1 поверх/ загальною площею 144,9 кв.м. за адресою м.Луцьк, вул.Шота Руставелі, 9/2397/238 належить ПП "ДІВА" на праві приватної власності одноособово в частці 1/1.
Таким чином, станом на момент подання заяви про забезпечення позову існують докази належності права власності на нерухоме майно як у ПП "ДІВА", так і у ПП "ЛУЦЬК-РІЕЛТ". Вказані докази будуть оцінюватись під час розгляду справи по суті, а тому наявність таких доказів не може бути підставою для накладення арешту на спірне нерухоме майно.
Доводи ПП "ЛУЦЬК-РІЕЛТ", які викладені в апеляційній скарзі про те, що апелянт є законним власником нерухомого майна не беруться до уваги, оскільки надання оцінки інформаційним довідкам та витягам з реєстру стосується суті заявлених у цій справі позовних вимог. Натомість під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.
Співмірність заходу забезпечення позову передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони здійснювати певні дії.
Необхідною умовою вжиття заходів до забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
ПП "ДІВА" просило суд заборони вчинення будь-яких дій відносно спірних нежитлових приміщень будь-яким особам, окрім ПП "ДІВА" і його представників, та накласти арешт на спірне майно.
Оскільки інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення, а вданому випадку зважаючи на предмет позовної заяви, яку має намір подати заявник - для забезпечення можливості поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду, місцевий господарський суд обгрунтовано відмовив ПП "ДІВА" у задоволенні заяви про вжиття такого запропонованого заявником заходу забезпечення позову як заборони вчинення будь-яких дій відносно спірних нежитлових приміщень будь-яким особам, окрім ПП "ДІВА" і його представників. Такий захід забезпечення позову суперечить принципу забезпечення збалансованості інтересів сторін. Суди не можуть в даному випадку надати перевагу ПП "ДІВА" щодо вчинення будь-яких дій відносно спірних нежитлових приміщень.
Крім того, обґрунтування заявника про те, що на території спірного нерухомого майна знаходиться майно юридичної особи, а втручання на територію здійснення діяльності призведе до продовження здійснення протиправних дій зі сторони ПП "ЛУЦЬК-РІЕЛТ" є непереконливим, оскільки захід забезпечення позову повинен бути адекватним предмету спору, а відтак будь-яке майно, що перебуває на території спірного приміщення, як зазначає, сам заявник, не є предметом договору купівлі-продажу, який ПП "ДІВА" має намір оскаржити. Одночасно, заявник має право захищати своє майно, що не буде предметом спору у господарській справі, але щодо якого, на його думку, можуть вчинятися протиправні дії за допомогою інших юридичних заходів. Заявником не надано жодних доказів на підтвердження перебування його майна на території спірного приміщення. 
Крім того, суд першої інстанції помилково задоволив заяву ПП "ДІВА" про забезпечення позову в частині накладення арешту на спірне майно, що в свою чергу має на меті забезпечити можливість поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду, а також для уникнення ситуації, коли заявнику доведеться звертатися до суду із ще однією позовною заявою за відповідних обставин. 
Такий спосіб забезпечення позову є необґрунтованим та немає логічного зв`язку з предметом позову та його наслідком не є збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, оскільки предметом позову є договір купівлі-продажу нерухомого майно, однак як стверджує позивач, він не укладав жодних договорів щодо спірного майна відтак ПП "Діва", відтак він не є стороною договору. Позивачем не заявлено вимоги про витребування нерухомого майна. Як було встановлено колегією суддів з Єдиного державного реєстру судових рішень, Господарським судом Волинської області було витребувано оспорюваний договір. з якого вбачається, що він укладений між фінансовою компанією та ПП "Луцьк-Ріелт", а тому визнання недійсним такого договору не призведе до повернення нерухомого майна позивачу у даній справі та відновлення його ймовірно порушених прав.
Такий захід забезпечення позову є необґрунтованим з огляду на запропонований ПП "ДІВА" предмет ймовірної позовної заяви та зважаючи на мету інституту забезпечення позову у господарському процесі.
За приписами частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Разом з тим мотивувальна частина ухвали суду має містити, зокрема, зазначення мотивів, з яких суд дійшов висновків (частина перша статті 234 ГПК України).
Обґрунтованим є таке судове рішення, яке ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина п`ята статті 236 ГПК України).
З урахуванням наведених законодавчих приписів суд першої інстанції, задовольняючи заяву позивача щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, мав обґрунтувати, в тому числі з посиланням на відповідні обставини та належні докази, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет належності, допустимості, достовірності та вірогідності.
Однак відповідних обставин та належних доказів судом першої інстанції в ухвалі не наведено. Суд першої інстанції обмежився лише наведенням мотивів, викладених у заяві позивача про вжиття заходів забезпечення позову, та посиланням на загальні норми ГПК України.
Разом з тим, посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість настання в майбутньому негативних наслідків, без надання відповідного обґрунтування, в тому числі доказів вчинення відповідачем певних реальних дій не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.
У вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача суд повинен дотриматися розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення та неприпустимістю блокування господарської діяльності відповідача.
Суд апеляційної інстанції вважає, що обрання належного, відповідного до предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору.
Суд апеляційної інстанції враховує, що у поданій заяві про забезпечення позову заявник не навів належних доводів, які б свідчили про наявність зв`язку між запропонованим ним заходом забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно з позовною вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу, стороною якого позивача не є, оскільки у разі задоволення судом позову, таке рішення не підлягає примусовому виконанню.
З аналізу положень частини 1 статті 136 та статті 137 ГПК України слідує, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 ГПК України).
Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими ГПК України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.
З огляду на вказане вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, оскільки необхідність у застосуванні судом таких заходів документально не підтверджена. У зв`язку з чим, апеляційна скарга Приватного підприємства "Луцьк-Ріелт" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 13 червня 2022 року підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду Волинської області від 13 червня 2022 року підлягає скасуванню.
У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
У відповідності до 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
                               
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Луцьк-Ріелт" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 13 червня 2022 року у справі №903/402/22 задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Волинської області від 13 червня 2022 року у справі №903/402/22 скасувати. Прийняти нове рішення. В задоволенні заяви Приватного підприємства "ДІВА" про забезпечення позову відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.
Матеріали оскарження ухвали у справі №903/402/22 повернути до Господарського суду Волинської області.
Повний текст постанови складений "18" червня 2022 р.

Головуючий  суддя                                                                      Бучинська Г.Б. 

Суддя                                                                                              Філіпова Т.Л.  

Суддя                                                                                              Петухов М.Г.