ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       22 листопада 2022 року                                                        м. Чернівці
                        Справа № 720/1400/21
                                                                        Провадження № 22-ц/822/819/22
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Литвинюк І. М. 
суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н., 
секретар: Скрипка С.В.,
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , на заочне рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 10 січня 2022 року, головуючий у І-й інстанції – Оленчук І.В., 

ВСТАНОВИВ:
У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. 
В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилися двоє синів, один з яких неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказувала на те, що сторони разом не проживають, відповідач не займається вихованням дитини та не надає матеріальної допомоги на його утримання. Дитина хворіє та вона щомісячно витрачає на утримання сина близько 20 000 грн. З 2019 року відповідачем не було надано жодних фінансів, хоча йому достеменно відомо, що спільному сину необхідна така допомога.
Просила стягувати аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 15 000 грн щомісяця до його повноліття та аліменти за минулий час з 05 листопада 2019 року по 20 липня 2021 року загальною сумою 308 000 грн.
Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 10 січня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн, починаючи з 21 липня 2021 року до настання його повноліття. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
На зазначене рішення суду представник позивача ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
Посилається не те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини по справі, висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.
Зазначає, що з 2019 року по день звернення до суду відповідачем не було надано жодних фінансів на утримання сина, хоча йому достеменно відомо, що спільному сину необхідна така допомога. В 2019 році позивачка зверталася з позовом до суду до ОСОБА_2 в республіці Італія, однак їй відмовлено через відсутність юрисдикції італійської судової влади стосовно її вимог. Вказане свідчить, що вона намагалася стягнути з відповідача аліменти ще в 2019 році, а відповідач ухилявся від сплати аліментів. 
На апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_5 , подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. 
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
За змістом частин 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як батько зобов`язаний утримувати дитину до настання її повноліття. Позивачем не надано будь-яких доказів того, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів, а відповідач ухилявся від надання утримання дитини. 
З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
З матеріалів справи вбачається, що 06 серпня 1995 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті сільської ради с. Карпачів Глибоцького району, актовий запис №14.
Заочним рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14 січня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. 
Від даного шлюбу у них є двоє дітей, один з яких неповнолітній - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Статтями 150, 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з частинами 1, 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня – 2 395 грн, з 1 липня – 2 510 грн, з 1 грудня – 2 618 грн.
Частиною другою статті 191 СК України визначено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. 
Аналіз змісту наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від їх сплати.
Відповідно до частин 1, 3 статті 12, частин 1, 6 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обов`язок по доведенню обставин покладається на сторони.
Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували про спроможність ОСОБА_2 сплачувати аліменти у розмірі 15 000 грн, а також доказів, що зазначений розмір аліментів є необхідним та достатнім для утримання сина ОСОБА_6 .
Ураховуючи встановлені судом обставини, що стосуються матеріального стану відповідача, стан здоров`я платника аліментів, виходячи з того, що обов`язок утримувати дітей рівною мірою покладається як на матір, так і батька, суд першої інстанції, виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 3 000 грн щомісячно, починаючи з 21 липня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
Також позивачем не надано доказів про ухиляння відповідача від сплати аліментів у період з 05 листопада 2019 року по 20 липня 2021 року, оскільки звернення до суду в республіці Італія в 2019 році не свідчить про ухиляння відповідача від сплати аліментів, оскільки зазначені обставини встановлюються під час розгляду справи про стягнення аліментів.
Доводи апелянта по своїй суті зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом при розгляді зазначеної справи.
Відповідно до частин першої – четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій
Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18).
Колегія суддів вважає, що належних та допустимих доказів для спростування висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення відповідно до статті 376 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.
На підставі викладеного, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення. 
Заочне рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 10 січня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                        І.М. Литвинюк                                                         
Судді:                                                  Н.К. Височанська 

       І.Н. Лисак