Справа № 302/1237/21

П О С Т А Н О В А
іменем України

        25 жовтня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
судді-доповідачки Готри Т. Ю.,
суддів Собослоя Г. Г., Фазикош Г. В.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22 березня 2022 року, ухвалене суддею Кривкою В. П.,

у с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини. 
Позов обґрунтувала тим, що з 10.02.2007 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області за актовим записом № 17.
У цьому шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є інвалідом з дитинства, що підтверджується посвідченням інвалідності серії НОМЕР_2 .
Зазначала, що виховання, навчання і лікування дитини потребує значних регулярних матеріальних затрат. Дитина хворіє атиповим аутизмом, страждає системним недорозвиненням мовлення ІІІ-го рівня з когнітивним недорозвиненням. За характером захворювання дитина потребує періодичного медичного обстеження у спеціалізованих лікувальних закладах, зокрема у м. Києві, а також тривалого періодичного стаціонарного лікування у логопеда по розвитку мовлення. Таке спеціальне лікування потребує значних витрат, які пов`язання також із проїздом, проживанням у місті Києві, придбанням для дитини медикаментів, додатковим обстеженням у спеціалістів. 
Указувала і на те, що на даний час вона ніде не працює, отримує лише соціальну допомогу на утримання дитини-інваліда у розмірі 3 063,36 грн та інших доходів не має. При цьому відповідач останнім часом узагалі перестав надавати їй кошти на утримання сина, що змушує її звертатися до суду з цим позовом. 
Посилаючись на наведені вище обставини просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 150% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. 

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22 березня 2022 року цей позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.11.2021 і до досягнення дитиною повноліття.
Допущено негайне виконання рішення в межах суми стягнення аліментів за один місяць. 
Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 посилалась на незаконність і необґрунтованість цього рішення місцевого суду внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав установленими.
Скарга загалом мотивована тими же доводами, які наведені в позовній заяві, а також тим, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги надані відповідачем неналежні докази про його матеріальний стан, а саме акт обстеження матеріально-побутових умов, довідку про не отримання матеріальної допомоги і не перебування в статусі як суб`єкта підприємницької діяльності, оскільки вони не стосуються предмета позову і не звільняють ОСОБА_2 від обов`язку утримувати дитину.
Наголошувала, що відповідач є молодим за віком, працездатним, здоровим та може надавати матеріальну допомогу сину. Натомість, у неї останнім часом погіршився стан здоров`я і вона вимушена нести витрати і на власне лікування. 
Також указувала, що рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 07.03.2022 шлюб з відповідачем є розірваним.
З огляду на наведені вище обставин просила оскаржене рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 посилався на її безпідставність і надуманість, просив таку залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягувати з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 60 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки більший їх розмір поставить його в скрутне матеріальне становище.

У відповіді на відзив апелянтка ОСОБА_1 просила апеляційний суд не брати до уваги доводи відповідача, наведені ним у відзиві на апеляційну скаргу, оскільки ним заперечується законність рішення місцевого суду, яке ним не оскаржене.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 15 червня 2022 року цю справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання. 

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 місцевий суд керувався тим, що позивачкою не доведено своїх вимог щодо необхідності стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина в розмірі 150% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Проте колегія суддів із цим висновком місцевого суду погодитися не може, оскільки такого суд дійшов із неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права за таких обставин. 
Судом установлено, що з 10.02.2007 сторони перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області за актовим записом № 17 (а.с.5).
У цьому шлюбі у них народилася дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 20.05.2009 (а.с.6).
Згідно з посвідченням серії НОМЕР_4 , виданого управлінням соціального захисту населення Міжгірської РДА Закарпатської області від 08.01.2014, дитині-інваліду ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначено до 09.03.2027 державну соціальну допомогу, одержувачкою якої є його законна представниця-матір ОСОБА_1 (а.с.7).
Як убачається з довідки про склад сім`ї та проживання, виданої Міжгірською селищною радою об`єднаної територіальної громади Закарпатської області від 03.11.2021 № 4807, ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_3 проживають у буд. АДРЕСА_1 (а.с.14). 
Відповідно до довідки цієї ж селищної ради від 03.11.2021 № 4809, ОСОБА_1 з 01.01.2021 по 01.11.2021 ніде не працювала і не працює, а здійснює догляд за дитиною-інвалідом ОСОБА_3 , 2009 року народження. Дитина знаходиться біля матері (а.с.15).
Із довідки управління соціального захисту населення Хустської РДА (Міжгірська дільниця) від 02.11.2021 № 160 слідує, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в цьому управлінні та отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю, а саме: за травень-червень 2021 року у розмірі по 2 922,96 грн у місяць, а з липня-жовтень 2021 року по 3 063,36 грн у місяць, а всього за даний період отримала 18 099,36 гривень (а.с.16).
Згідно з випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 1825 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданої відділенням № 11 ТМО «ПСИХІАТРІЯ» у місті Києві, то клінічний діагноз дитини: атиповий аутизм, системне недорозвинення мовлення ІІ-ІІІ рівня. Рекомендації, зокрема, «Д» нагляд дитячого психіатра за місцем проживання та психологокорекція, заняття з дефектологом – «довготривало» (а.с.18 і на звороті). 
Як видно з довідки обласного центру комплексної реабілітації інвалідів та дітей-інвалідів Департаменту соціального захисту населення Закарпатської ОДА від 19.04.2022, ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) проходив курс реабілітації у період з 03.03.2015 по 19.04.2022, нозологія - атиповий аутизм, потребує подальшої реабілітації.
Відповідно до довідки управління соціального захисту населення Надвірнянської РДА від 11.01.2022 № 55, ОСОБА_2 на обліку в цьому управлінні не перебуває, жодної допомоги не отримує (а.с.35). 
Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Україною, «держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини».
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини).
За змістом частин 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частина перша статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кореспондує, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч. 8 ст. 7 СК України).
За правилами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Згідно з ч. 2 ст. 150, ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, та зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. 
Частиною першою ст. 182 СК України врегульовано, що при визначенні розміру аліментів суд ураховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних права; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини,що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, аніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).
Статтями сьомими законів України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що в 2021 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить, зокрема, з 1 липня – 2 510 грн, з 1 грудня – 2 618 грн, а в 2022 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня – 2 618 грн, з 1 липня – 2 744 грн, з 1 грудня – 2 833 гривні.
Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання дитини, яка проживає разом із нею, суд першої інстанції не в повній мірі врахував наведені вище норми як міжнародного, так і національного права, у тому числі вимоги СК України, а також фактичні обставини справи, а саме: 1) інвалідність дитини ОСОБА_3 ; 2) довідку про склад сім`ї та проживання, що лише позивачка ОСОБА_1 разом із малолітнім сином ОСОБА_3 проживають у буд. АДРЕСА_1 , де інших осіб, які би мали змогу доглядати дитину-інваліда немає; 3) довідку про те, що позивачка ОСОБА_1 не працює, оскільки здійснює постійний догляд за дитиною-інвалідом; 4) необхідність лікування і тривалої реабілітації дитини-інваліда; 5) відсутність у відповідача на утриманні інших осіб, а також його працездатність, що узгоджується з наданою ним безпосередньо до матеріалів справи довідкою про не отримання жодних державних соціальних допомог, а протилежне матеріали справи не містять; 6) небажання працездатного відповідача влаштуватися на роботу й отримувати доходи та матеріали справи не містять відомостей про його перебування у центрі зайнятості з метою пошуку роботи. 
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів уважає, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_3 слід стягнути аліменти на утримання дитини-інваліда ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 150 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.11.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів відповідатиме насамперед інтересам самої дитини, якнайкращому забезпеченню її прав, покриватиме суттєву частину витрат на неї і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача, а також забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини-інваліда та не порушуватиме правила щодо рівності батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини.
Водночас колегія суддів зауважує, що визначений судом розмір аліментів може бути згодом змінено за позовом як платника, так і одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України (ст. 192 СК України).
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).
Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, апеляційний суд уважає, що позивачка довела належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку достатніми доказами свою вимогу, яка поза розумним сумнівом знайшла своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає слушними, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а відтак апеляційна скарга підлягає до задоволення. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За таких обставин рішення місцевого суду не може вважатись законним та обґрунтованим, а тому, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з одночасним ухваленням нового судового рішення про задоволення позовної заяви ОСОБА_1 .
Керуючись статтями 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22 березня 2022 року скасувати. 
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 150 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.11.2021 і до досягнення дитиною повноліття.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 25 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідачка 

Судді