ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року	Львів	Справа № 380/18933/21 пров. № А/857/13496/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді                                                Сеника Р.П.,  
суддів                                                                      Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,
з участю секретаря судового засідання               Лутчин А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року у справі № 380/18933/21 за адміністративним позовом Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про скасування рішення і зобов`язання до вчинення дій,-

суддя в 1-й інстанції –Сасевич О.М.,
час ухвалення рішення – 03.05.2022 року,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 03.05.2022 року,

В С Т А Н О В И В :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради із вимогами визнати протиправним і скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Хомяк Н.Р. управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради №57516771 від 07 квітня 2021 року про відмову у скасуванні та зобов`язати відповідача скасувати реєстрацію права власності за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради на нежитлові приміщення IV; 6-12 на вул.Арсенальській, 7 у м. Львові загальною площею 143,9 кв.м (реєстраційний №22128512), проведену 14.02.2008 та запис про проведену державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення IV; 6-12 на вул.Арсенальській, 7 у м. Львові загальною площею 143,9 кв.м (реєстраційний №22128512) за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради, внесений 14.02.2008 з усіма змінами і доповненнями.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що рішенням Господарського суду Львівської області від 28.01.2020 року в господарській справі №914/1257/18, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.10.2020 року та постановою Верховного суду від 17.02.2021 року, було задоволено вимоги Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору та, зокрема: визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №40 від 01.02.2008 року “Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул.Арсенальській, 7”; визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.10.2013оку р №814 “Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на вул.Арсенальській, 7”; визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності №Г-02694 від 01.02.2008 року, видане виконавчим комітетом Львівської міської ради, згідно з рішенням виконавчого комітету №40 від 01.02.2008 року “Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул.Арсенальській, 7”; скасовано реєстрацію права власності за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради на нежитлові приміщення IV; 6-12 на вул.Арсенальській, 7 у м. Львові загальною площею 143,9 кв.м (реєстраційний №22128512), проведену 14.02.2008 року; скасовано запис про проведену державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення приміщення IV; 6-12 на вул.Арсенальській, 7 у м. Львові загальною площею 143,9 кв.м (реєстраційний №22128512) за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради, внесений 14.02.2008р. з усіма змінами і доповненнями. З метою виконання рішення суду від 28.01.2020 року, яке набрало законної сили, позивач надав його примірник відповідачу, однак 07.04.2021 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Хом`як Н.Р. було прийнято рішення №57516771 про відмову у скасуванні, яким було відмолено у скасуванні запису про право власності/внесенні запису про скасування державної реєстрації за номером 27454050 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивач вказує, що приймаючи рішення за номером 27454050 державний реєстратор посилався на загальні вимоги законодавства, а його мотиви і обґрунтування не відповідають обставинам справи, оскільки подане судове рішення, яке набрало законної сили і є обов`язковим для виконання усіма органами чітко дає змогу встановити юридичний факт припинення і скасування реєстрації/записів про реєстрацію права власності.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року у справі № 380/18933/21 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що відповідач не довід наявності прав та необхідності одночасного визнання чи зміни речових прав, обтяжень речових прав за іншою особою.
Крім того, такої підстави як неактуальність реєстраційного номеру об`єкта нерухомого майна для відмови у скасуванні запису про право власності законодавство не містить.
Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року у справі № 380/18933/21 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в справі, суд першої інстанції виходив з того, що законодавчими новелами з 16.01.2020 року було змінено відповідно процедуру здійснення державної реєстрації, у зв`язку із чим вже не здійснюється скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Оскільки рішення в господарській справі №914/1257/18 набрало законної сили після набрання чинності Законом України від 05.12.2019 року №340-IX, воно повинно виконуватися за новими правилами, адже на час звернення позивача до відповідача діяла нова процедура здійснення державної реєстрації.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що станом на момент звернення позивача із заявою про скасування від 07.04.2021 року, реєстратор був уповноважений лише вчиняти дії щодо припинення речового права, а відтак діяв за правилами та процедурою, яка була актуальною станом на момент виникнення спірних правовідносин. Відтак, зважаючи на висновок суду про правомірність дій державного реєстратора при розгляді заяви позивача суд також приходить до висновку про відсутність підстав для зобов`язання державного реєстратора вчиняти дії, які не відповідають встановленій для нього процедурі.
Розглядаючи спір апеляційний суд виходить із наступного.
Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Господарського суду Львівської області від 28.01.2020 року в господарській справі №914/1257/18, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.10.2020 року та постановою Верховного суду від 17.02.2021 року, було задоволено вимоги Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору та, зокрема: визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №40 від 01.02.2008 року “Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на АДРЕСА_1 ”; визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.10.2013оку р №814 “Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 ”; визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 01.02.2008 року, видане виконавчим комітетом Львівської міської ради, згідно з рішенням виконавчого комітету №40 від 01.02.2008 року “Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на АДРЕСА_1 ”; скасовано реєстрацію права власності за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради на нежитлові приміщення IV; 6-12 на АДРЕСА_1 загальною площею 143,9 кв.м (реєстраційний №22128512), проведену 14.02.2008 року; скасовано запис про проведену державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення приміщення IV; 6-12 на АДРЕСА_1 загальною площею 143,9 кв.м (реєстраційний №22128512) за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради, внесений 14.02.2008р. з усіма змінами і доповненнями.
07.04.2021 року представником позивача Снігур Романом Ярославовичем було подано до Управління адміністрування послуг департаменту адміністративних послуг Львівської міської ради заяву про скасування (вид скасування: скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 22128512.
Згідно картки прийому заяви №251644814 заява про скасування, подана ОСОБА_1 , була отримана уповноваженою особою Управління адміністрування послуг департаменту адміністративних послуг Львівської міської ради – Крайнік Іриною Анатолієвною, та зареєстрована у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 07.04.2021 року за реєстраційним номером 44957089.
07.04.2022 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Хом`як Наталією Романівною було прийнято рішення №57516771 про відмову у скасуванні, яким було відмовлено у скасуванні запису про право власності/внесені запису про скасування державної реєстрації за номером 27454050 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державним реєстратором встановлено: відповідно до п.1. ч.1 ст.24 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” підставою для відмови в державній реєстрації прав: заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; згідно із ч.3 ст. 26 Закону, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Окрім того, зазначений заявником реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна відсутній в державному реєстрі прав.
Вважаючи прийняте державним реєстратором рішення про відмову у скасуванні  №57516771 протиправними, позивач звернувся до суду з метою його скасування.
З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулюється Законом України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” №1952-IV від 01.07.2004 року (далі – Закон №1952-IV станом на момент спірних правовідносин).
Згідно статті 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) – офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
У відповідності до частини 8 статті 18 Закону №1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Пунктом 1 частини 1 статті 24 Закону №1952-IV передбачено, що підставою для відмови в державній реєстрації прав є: заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону.
Згідно частини 2 статті 24 Закону №1952-IV за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.
Як передбачено частиною 3 статті 26 Закону України №1952-IV, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом “а” пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом “а” пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом “а” пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.
Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року, визначено умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна (далі – Порядок №1127).
У відповідності до норм пункту 26 Порядку №1127, державна реєстрація прав може проводитися за заявою заявника шляхом звернення до центрів надання адміністративних послуг, що забезпечують прийняття та видачу відповідно до цього Порядку документів під час державної реєстрації прав.
У разі подання заяви та документів, необхідних для державної реєстрації прав, до центру надання адміністративних послуг адміністратор такого центру вчиняє усі дії щодо прийняття та видачі документів для державної реєстрації прав, передбачені цим Порядком та здійснення яких покладається на державного реєстратора.
Відповідно до пунктів 6 і 7 Порядку №1127 державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса. 
Для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, іншими законами України та цим Порядком.
У разі коли оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства.
Згідно абзацу 5 пункту 8 Порядку №1127 У разі відсутності зауважень до відомостей, зазначених у заяві, заявник проставляє власний підпис на ній.
Пунктом 12 Порядку №1127 передбачено, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.
Пунктом 18 Порядку №1127 передбачено, що за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.
Рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації за умови вчинення дій та/або процедур, передбачених цим Порядком під час розгляду заяви, приймається державним реєстратором у будь-який час до закінчення строку державної реєстрації прав.
Як підтверджено матеріалами справи, що рішенням Господарського суду Львівської області від 28.01.2020 року в господарській справі №914/1257/18, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.10.2020 року та постановою Верховного суду від 17.02.2021 року, було задоволено вимоги Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №40 від 01.02.2008 року “Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул.Арсенальській, 7”; визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.10.2013оку р №814 “Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на вул.Арсенальській, 7”; визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності №Г-02694 від 01.02.2008 року, видане виконавчим комітетом Львівської міської ради, згідно з рішенням виконавчого комітету №40 від 01.02.2008 року “Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул.Арсенальській, 7”; скасовано реєстрацію права власності за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради на нежитлові приміщення IV; 6-12 на вул.Арсенальській, 7 у м. Львові загальною площею 143,9 кв.м (реєстраційний №22128512), проведену 14.02.2008 року; скасовано запис про проведену державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення приміщення IV; 6-12 на вул.Арсенальській, 7 у м. Львові загальною площею 143,9 кв.м (реєстраційний №22128512) за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради, внесений 14.02.2008р. з усіма змінами і доповненнями.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що станом на день набуття чинності рішенням суду в справі №914/1257/18 і на день звернення позивача до державного реєстратора ця норма була змінена і, як було зазначено вище, передбачала, що:
“Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом “а” пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом “а” пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом “а” пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав”.
Відповідні зміни були внесені Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству” від 05.12.2019 року №340-IX (набрав чинності 16.01.2020 року).
При цьому, Закон України від 05.12.2019 року №340-IX у розділі ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” передбачає, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” до набрання чинності цим Законом.
З мотивів вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки рішення в господарській справі №914/1257/18 набрало законної сили після набрання чинності Законом України від 05.12.2019 року №340-IX, воно повинно виконуватися за новими правилами державної реєстрації.
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.
Керуючись ст. 308, 310, 311, 313, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року у справі № 380/18933/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повне судове рішення складено 25.10.22 року