Справа № 307/3842/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        14 вересня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        КОЖУХ О.А., ГОТРИ Т.Ю.
за участю секретаря                ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 307/3842/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачки Тячівська державна нотаріальна контора, про усунення від права спадкування за законом, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 1 грудня 2020 року, повний текст якого складено 1 грудня 2020 року, головуючий суддя Ніточко В.В., -

встановив:

11.12.2020 ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи таким.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін ОСОБА_3 , який за свого життя склав 12.02.2016 заповіт на ім`я позивачки.
Батько був особою похилого віку, хворів, практично повністю втратив зір, тому не міг самостійно пересуватись і обслуговувати себе та потребував постійної сторонньої допомоги. Доглядом за батьком, забезпеченням його харчуванням, ліками тощо повністю опікувалася позивачка, яка й поховала батька.
Сестрі позивачки було відомо про безпорадний стан батька, однак, вона жодної участі в догляді за ним не брала, нічим не допомагала, не була й на похороні.
Про факт прийняття шляхом подання заяви відповідачкою спадщини за законом за батьком позивачці стало відомо лише з листа державного нотаріуса Тячівської держнотконтори від 19.12.2017 № 1497/02-14.
Відповідно до ст. 1224 ч. 5 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Відповідачка ухилялася від піклування про батька та від надання йому догляду, що підтверджується довідками Краснянської сільської ради Тячівського району.
Враховуючи, що позивачка прийняла спадщину за заповітом, вона змушена звернутись із цим позовом для захисту своїх майнових прав.
З часу смерті батька позивачці невідоме місцезнаходження відповідачки, остання не вчинила жодних дій для оформлення спадщини, що також порушує законні інтереси позивачки.
Місцем реєстрації відповідачки ОСОБА_2 є будинок АДРЕСА_1 .
Посилаючись на ці обставини, позивачка ОСОБА_1 просила усунути ОСОБА_2 від права спадкування за законом спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Тячівського районного суду від 01.12.2020 у позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із його необґрунтованості та недоведеності, оскільки належними та допустимими доказами не було доведено, що спадкодавець перебував у безпорадному стані, а відповідачка ухилялася від надання йому допомоги.

Позивачка ОСОБА_1 оскаржила рішення суду як незаконне та необґрунтоване. У скарзі посилається загалом на ті самі обставини, якими мотивувався позов. Окрім цього, зазначає, що довела перебування спадкодавця в безпорадному стані та ухилення відповідачки від обов`язку надавати допомогу старому і хворому батькові. Суд цього не врахував і належно соє рішення про відмову в позові не обґрунтував.
Відповідачка, яка не з`являлася в судові засідання, доводів позову не спростувала.
Сторона просить рішення суду скасувати, позов – задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Габор Я.І., які апеляцію підтримали, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

За приписами ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-82 ЦПК України:
кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;
особа діє у цивільних і процесуальних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує обов`язки у межах, наданих їй договором або актами законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;
сторони на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;
цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві;
доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах належно пред`явленого позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України щодо спадкування в редакції, чинній на час їх виникнення.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.ст. 1216, 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ч.ч. 1, 2 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема діти спадкодавця (ст. 1261 ч. 1 ЦК України).

Відповідно до ст. 1224 ч. 5 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 27.08.2009 Виконкомом Краснянської сільської ради Тячівського району на підставі рішення цього Виконкому від 22.06.2009 № 26, складеним на бланку серії НОМЕР_1 (а.с. 17).

12.02.2016 ОСОБА_3 склав заповіт, що був посвідчений секретарем Виконкому Краснянської сільської ради Тячівського району Куцин Г.М. за реєстровим № 3, яким житловий будинок, надвірні споруди та земельну ділянку, розташовані на території Краснянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, які належать йому на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_2 від 27.08.2009, заповів своїй дочці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 5, 166).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с. 7, 165).

28.03.2018 ОСОБА_1 подала до Тячівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті її батька ОСОБА_3 , заяву було зареєстровано за № 417, цього ж дня за заявою ОСОБА_1 було заведено спадкову справу № 184/2018, копію якої на виконання ухвали апеляційного суду від 19.07.2021 було надано суду (а.с. 162-172).

У спадковій справі № 184/2018 міститься також заява ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , справжність підпису заявника на якій посвідчено 02.07.2018 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Попович Л.С. за реєстровим № 896, зареєстрована Тячівською держнотконторою 20.07.2018 за № 891, про прийняття спадщини за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_3 (а.с. 173).

Паспортними даними ОСОБА_1 , довідкою Виконкому Краснянської сільської ради від 20.12.2018 № 1272, довідкою ГУ ДМС України в Закарпатській області від 06.02.2020 № 2101.3-1066/21.3-20 (а.с. 9, 18-19, 34), іншими матеріалами справи підтверджується, що позивачка ОСОБА_1 і відповідачка ОСОБА_2 зареєстровані в будинку АДРЕСА_1 .

Вказаною довідкою Виконкому Краснянської сільської ради, а також іншими довідками цього Виконкому (від 12.03.2018 № 432, від 19.09.2018 № 994, від 20.12.2018 № 1270 і № 1271) стверджується, що до і на час смерті ОСОБА_3 з ним у вищезгаданому будинку постійно проживала донька ОСОБА_1 , яка вела з ним спільне господарство та поховала батька, а донька ОСОБА_2 хоча й була зареєстрована в будинку, не проживала в ньому (а.с. 13, 14, 15, 16).

Під час апеляційного розгляду справи суд вживав додаткових заходів для з`ясування даних про місце проживання відповідачки ОСОБА_2 , ухвалою від 22.11.2021 суд витребовував матеріали щодо посвідчення заяви ОСОБА_2 від 02.07.2018 з метою отримання також і даних про її місце проживання або тимчасового перебування, контактних даних у разі наявності таких. Листом від 06.12.2021 № 98/01-16 приватний нотаріус Броварського РНО Київської області Попович Л.С. повідомила, що будь-які копії документів та контактні дані (засоби зв`язку) ОСОБА_2 у нотаріуса відсутні (а.с. 185).

Повідомлення про вручення адресованих апеляційним судом ОСОБА_2 судових повісток поверталися до суду або з підписами ОСОБА_1 як особи, яка зареєстрована за цією ж адресою, або з відміткою органу поштового зв`язку «адресат в Красній не проживає» (а.с. 145, 175, 188, 189). За таких умов відповідачка ОСОБА_2 вважається повідомленою про час і місце розгляду справи в порядку ст. 128 ч. 6 абз. 1, ч. 7 п. 2, ч. 8 п. 4, ст. 130 ч. 10, ст. 131 ч. 1 абз. 2 ЦПК України.

ОСОБА_3 мав захворювання очей (відкритокутову глаукому ІІІ ст. на правому оці, відкритокутову глаукому ІV ст. на лівому оці, незрілу катаракту на обох очах), що підтверджується витягом із історії хвороби від 09.06.2008 № 8002 відділення офтальмології Закарпатської обласної клінічної лікарні (а.с. 11) та іншими матеріалами справи. У висновку лікарсько-консультаційної комісії Тячівської райполіклініки від 22.11.2018 із посиланням на діагноз захворювання очей зазначено, що ОСОБА_3 дійсно з 2008 року міг потребувати сторонньої допомоги (а.с. 10).

У довідці Виконкому Краснянської сільської ради від 29.07.2020 № 719 зазначено, що ОСОБА_3 був сліпий, діагноз «глаукома обох очей», потребував сторонньої допомоги, ОСОБА_1 вела за ним догляд до його смерті (а.с. 101).

Таким чином, спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_3 як внаслідок постійного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті, так і шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини (ст. 1268 ч.ч. 1, 2, 3, 5, ст. 1269 ч. 1, ст. 1270 ч. 1 ЦК України).

В установлений строк заяву про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_3 подала і донька ОСОБА_2 (ст. 1268 ч. 1, ст. 1269 ч. 1, ст. 1270 ч. 1 ЦК України), однак, спадкування за законом здійснюється остільки, оскільки не змінене заповітом (ст. 1223 ч.ч. 1, 2, ст.ст. 1233, 1235 ЦК України).

Предметом доказування підстав для усунення особи від права на спадкування за законом є як перебування спадкодавця у безпорадному стані, так і ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві.

Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 у справі № 727/3905/16-ц, у постанові від 21.03.2018 у справі № 337/6000/15-ц, у постанові від 04.07.2018 у справі № 404/2163/16-ц і в ряді інших постанов у справах щодо усунення від права на спадкування на підставі ст. 1224 ч. 5 ЦК України висловив правові позиції, за змістом яких:
правове значення при вирішенні такого спору має доведеність сукупності обставин: ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги (1) при можливості її надання спадкодавцю (2), який перебуває у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу (3), потреба спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця (4);
ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій; таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини;
спадкоємець може бути усунений від права на спадщину лише при одночасному настанні указаних обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності;
суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи;
належне здійснення постійного догляду та допомоги хворому спадкодавцю виключає перебування його у безпорадному стані та потреби додаткового догляду з боку інших осіб;
сам по собі факт перебування спадкодавця у безпорадному стані без установлення наявності передбачених законом фактів ухилення спадкоємця від надання йому допомоги та потреби спадкодавця саме в його допомозі не дає підстав для усунення такого спадкоємця від права на спадкування.

За сукупністю наявних у справі матеріалів і доказів не викликає сумнівів, що ОСОБА_3 мав ряд захворювань, зокрема, очей, і в останні роки життя мав суттєві проблеми зі здоров`ям, мав труднощі, які за станом здоров`я значною мірою обмежували його в житті, в спілкуванні тощо. Водночас належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів перебування його саме в безпорадному стані, тобто в стані, який виключає по суті можливість особи самостійно забезпечити свої умови життя і свої життєві потреби, у зв`язку з чим особа потребує постійного стороннього догляду, допомоги та піклування, позивачка суду першої інстанції не надала, а ті, що були надані, є суперечливими.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням та з точки зору їх належності і допустимості, суд першої інстанції віддав перевагу офіційному висновку компетентного та уповноваженого у відповідній сфері органу (лікарсько-консультаційної комісії), який не встановлював у категоричній формі постійну потребу ОСОБА_3 у сторонній допомозі. Відповідно, суд не взяв до уваги довідку виконкому сільради з цього приводу. Така оцінка доказів зроблена судом першої інстанції з урахуванням необхідності підтвердження відповідних фактів саме медичними документами та з додержанням норм процесуального права.

Як випливає з обставин справи, позивачка надавала належний і необхідний догляд спадкодавцю та не довела, що той потребував конкретного додаткового догляду чи конкретної додаткової допомоги й від іншої доньки. Сама по собі тривала відсутність відповідачки ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання з причин, які позивачкою не наведені, не є рівнозначною умисному її ухиленню від надання спадкодавцю допомоги за конкретних обставин і в конкретний час, такий умисел належить доводити. Втім, таких доказів, як і доказів можливості відповідачки надавати певну визначену допомогу, відмови відповідачки надавати допомогу батькові, позивачка суду не надала. Тобто, умисна, винна поведінка відповідачки із ненадання спадкодавцю, який перебував у безпорадному стані, необхідної від неї конкретної допомоги не була доведена позивачкою. Не довела позивачка і факту порушення її майнових прав. Доводи позову ґрунтуються на недопустимих у доказуванні припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Відтак ключові підстави для усунення спадкоємця від права на спадкування за законом відповідно до ст. 1224 ч. 5 ЦК України не були встановлені і не були доведені. Певні додаткові матеріали, що були надані позивачкою на стадії апеляційного розгляду справи (а.с. 149-153), не можуть братися до уваги з огляду на положення, зокрема, ст. 83 ч.ч. 1, 2, 4, 8, ст. 367 ч. 3 ЦПК України, проте, і вони не спростовують цього висновку.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції не мав передбачених законом підстав для задоволення необґрунтованого і недоведеного позову та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, чого доводи апеляції не спростовують, тому на підставі ст. 375 ЦПК України скаргу слід залишити без задоволення, а законне рішення суду – без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд –

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тячівського районного суду від 1 грудня 2020 року – без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 28 вересня 2022 року.

Судді