Номер провадження: 22-ц/813/5451/22 
Справа № 521/216/21
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.11.2022                                                                                         м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,
за участю секретаря - Кузьмук А.В.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради,
третя особа – Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2021 року у складі судді Тополевої Ю.В.,
встановив:
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа - Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, про визнання права користування жилим приміщенням – квартирою АДРЕСА_1 , житловою площею 16,9 кв. м., загальною площею 36,4 кв. м. з правом реєстрації місця проживання; визнання наймачем квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 16,9 кв. м., загальною площею 36,4 кв.м. із зобов`язанням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради укласти з позивачем договір найму квартири АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтований тим, що 24.10.1986 року батько позивача – ОСОБА_2 отримав обмінний ордер №7536 на право зайняття квартири АДРЕСА_1 в порядку обміну. На підставі ордеру з ОСОБА_2 було укладено договір найму жилого приміщення, після чого ОСОБА_2 вселився та став постійно проживати у вказаній квартирі. Позивач проживав у вказаній квартирі зі свого народження разом із батьком, ніс, разом із батьком обов`язки по утриманню квартири, приймав участь в оплаті комунальних платежів, надавав кошти на придбання необхідних матеріалів для ремонту квартири та вдвох із батьком своєю працею виконували поточний ремонт. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Позивач зазначає, що на початку 2020 року його батько почав збирати документи з метою приватизації вказаної квартири, але не встиг її завершити. Після смерті батька позивач продовжує постійно проживати у вказаній квартирі як член сім`ї наймача, продовжує ремонтні роботи, утримує квартиру у належному технічному та санітарному стані, однак переоформити особові рахунки на своє ім`я та зареєструвати місце свого проживання за даною адресою позивач не може, оскільки договір найму житла з ним не переукладався. Іншого житла позивач не має, місцем реєстрації позивача є КУ «Одеський міський центр обліку бездомних громадян» за адресою: м. Одеса, вул. Льва Толстого, 7.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_1 , жилою площею 16,9 кв. м., загальною площею 36,4 кв. м. Визнано ОСОБА_1 наймачем квартири АДРЕСА_1 , жилою площею 16,9 кв. м., загальною площею 36,4 кв. м. Зобов`язано Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти з ОСОБА_1 договір найму квартири АДРЕСА_1 . Визначено порядок виконання рішення, відповідно до якого рішення суду є підставою для реєстрації місця проживання ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 .
Не погодившись з рішенням суду, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання права користування житловим приміщенням з правом реєстрації місця проживання та зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення у зв`язку зі смертю наймача. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради та створена з метою реалізації функцій місцевого самоврядування на території Малиновського району міста Одеси згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Згідно Положення про Малиновську районну адміністрацію, затвердженого рішенням Одеської міської ради №1934-VII від 26.04.2017 року, адміністрація також здійснює функції уповноваженого органу з управління неприватизованим житлом на території району. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Суд першої інстанції при розгляді справи не звернув увагу на те, що на момент звернення до суду, позивач не звернувся до відповідача із заявою про переоформлення договору найму житлового приміщення, тобто до звернення до суду позивач не отримав відповіді не позитивної ані негативної. Проте, позивач звернувся 20.01.2021 до відповідача з заявою в період коли вже звернувся до суду із зобов`язанням відповідача вчинити певні дії. На зазначену заяву позивач отримав відповідь в якій зазначено, що цивільний паспорт на ім`я позивача дійсний до 20.11.2020, тобто є недійсним. З матеріалів справи, які перебувають у проваджені суду, також вбачається що цивільний паспорт на ім`я позивача дійсний до 20.11.2020, тобто є недійсним. Крім того, 16.02.2021 позивач звернувся з іншою заявою, в якій зазначив, що долучає копію паспорта громадянина України. Також, суд першої інстанції не звертає уваги на те, що позивач по справі, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 в Одеському міському центрі безхатніх громадян. Реєстрація за зазначеною адресою проведена 06.02.2014, тобто до досягнення особою 14 років. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Тобто, позивачем по справі при вселені в спірну квартиру не було дотримано встановленого прядку.
19.08.2022  ОСОБА_1  надав суду відзив на апеляційну скаргу та просив суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що майже з народження проживав разом із батьком у спірній квартирі та продовжує проживати вже після його смерті, що було підтверджено в судовому засіданні актом про спільне проживання та не були спростовані відповідачем в суді першої інстанції і не спростовуються в апеляційній скарзі. 20.01.2021 звернувся до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради із заявою про визнання наймачем квартири АДРЕСА_1 після смерті наймача ОСОБА_2 та укладення відповідного договору найму вказаної квартири. 26.02.2021 за № 20-441 отримав відповідь на заяву про відмову у її задоволені, у зв`язку із тим, що при вселенні в зазначену квартиру не було дотримано встановленого порядку, а саме, відсутня реєстрація місця проживання і, таким чином, між ОСОБА_1 і Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради виникли спірні правовідносини, що підлягають вирішенню в судовому порядку.
Від позивача та третьої особи надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі.
Представник відповідача в судове засідання 08.11.2022 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що 24.10.1986 року ОСОБА_2 виданий ордер №7536 в порядку обміну на квартиру АДРЕСА_3 .
Із свідоцтва про народження, виданого повторно 18.08.2020 року, актовий запис №4 вбачається, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 .
Відповідно до акту про спільне проживання, складеного 22.01.2021 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 сумісно з ОСОБА_2 (по день його смерті) постійно проживав син – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та продовжує проживати по теперішній час. Син із батьком вели спільне господарство, сумісними зусиллями робили ремонт у квартирі, разом підтримували її в належному санітарному і технічному стані (а. с. 75).
Вказані обставини підтверджені показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які показали, що ОСОБА_1 проживав із батьком у спірній квартирі все своє життя із дитинства.
20.01.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради з заявою про визнання наймачем квартири АДРЕСА_1 після смерті наймача – ОСОБА_2 та укладення відповідного договору найму вказаної квартири.
26.02.2021 року позивачу надано відповідь на заяву про відмову у її задоволені, у зв`язку із тим, що при вселенні в зазначену квартиру не було дотримано встановленого порядку, а саме, відсутня реєстрація місця проживання.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та довідкою про внесення відомостей до Єдиного Державного демографічного реєстру №234327-2019, позивач має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 у КУ «Одеський міський центр обліку бездомних громадян».
Відповідно до статей 6,8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до частин першої та другої статті 61, статей 64 та 65 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.
Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 липня 2012 року у справі N 6-60цс12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК Української РСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК Української РСР).
Згідно з частиною першою статті 106 ЖК Української РСР повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.
Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.
Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК Української РСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом статті 65 ЖК Української РСР за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.
Статтею 107 ЖК Української РСР визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, рішення Європейського суду є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" практика Європейського суду становить джерело права при розгляді справ вітчизняними судами: "Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права". Повага до права людини на житло закріплена у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеними чи позбавленим свого житла.
Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав особи на житло (рішення у справі "Пауел та Райнер проти Великобританії"). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.86 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.99 року).
Позивачем доведено, що він був членом сім`ї наймача ОСОБА_2 . Постійно проживає у спірній квартирі, іншого житла не має.
У зв`язку зі смертю наймача має право вимагати визнання його наймачем вказаного житлового приміщення.
Висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність реєстрації за вказаним місцем проживання не свідчить про те, що позивач не набув права користування житловим приміщенням, порушення порядку вселення позивача не встановлено.
Посилання апелянтом на порушення правил реєстрації місця проживання позивача виходять за межі предмету доказування у даній справі.
Відсутність позасудового звернення позивача до відповідача з відповідною заявою не позбавляє права позивача на захист прав в судовому порядку.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 29.11.2022.

Головуючий: 

Судді: