ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" жовтня 2022 р., м. Київ           Справа№ 910/5041/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Владимиренко С.В.
суддів:            Корсака В.А. 
          Руденко  М.А. 
 
при секретарі судового засідання    Нікітенко А.В. 
за участю представників сторін:
від позивача: Тележинський М.М., 
від відповідача: Єгоров С.О.,
розглянувши у відкритому        судовому засіданні        апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МАДДОКС Україна»
на ухвалу    Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 
у справі    №910/5041/22 (суддя - Турчин С.О.)
за позовом    Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮКС КРАЇНА»
до    Товариства з обмеженою відповідальністю «МАДДОКС Україна»
про    стягнення 22 303 048,24 грн, 
ВСТАНОВИВ:
23.06.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЮКС КРАЇНА» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАДДОКС Україна» (далі по тексту - відповідач) про стягнення 22    303    048,24 грн попередньої оплати згідно Договору поставки №11.21-236РН від 26.11.2021 та судових витрат.  
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки №11.21-236РН від 26.11.2021 в частині поставки обумовленого у Додатковій угоді №3 від 04.02.2022 до Договору поставки №11.21-236РН від 26.11.2021 товару, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача суму попередньої оплати у розмірі 22    303    048,24 грн, з вирахуванням вартості частково поставленого відповідачем товару (39    935    692,16 грн) та часткового повернення відповідачем суми попередньої оплати (9    464    895,54 грн).
           01.07.2022 позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи інших осіб в рамках ціни позовної заяви - 22    303    048,24 грн, в тому числі на всі рахунки, які відкриті відповідачем на день подання заяви про забезпечення позову та які будуть відкриті після подання вказаної заяви. 
          Обгрунтовуючи заяву про забезпечення позову позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язань з повернення суми попередньої оплати, відсутність у власності відповідача будь-якого нерухомого майна чи земельної ділянки, відповідно, відсутність коштів на банківських рахунках на етапі виконання судового рішення, що унеможливить його виконання. 
Позивач зазначає, що у нього зникла комунікація з відповідачем, у позивача відсутня належна інформація від відповідача щодо зобов`язання, наявність чи відсутність нафтопродуктів у місцях зберігання чи у їх логістиці (на транспорті), відсутні гарантії повернення суми попередньої оплати. 
Від інших трейдерів на ринку нафтопродуктів позивачу стало відомо про фінансові складнощі у відповідача та часткове невиконання останнім прийнятих  зобов`язань з поставки товару.   
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/5041/22 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮКС КРАЇНА» про забезпечення позову задоволено, з метою забезпечення позову у справі №910/5041/22 накладено арешт на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті Товариству з обмеженою відповідальністю «МАДДОКС Україна» і знаходяться у нього чи інших осіб в рамках ціни позовної заяви - 22 303 048,24 грн, в тому числі на всі розрахункові рахунки, які відкриті Товариством з обмеженою відповідальністю «МАДДОКС Україна» на день подання цієї заяви та які будуть відкриті після подання даної заяви про забезпечення позовної заяви.
Ухвала Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/5041/22 мотивована тим, що обраний позивачем захід забезпечення позову, а саме, накладення арешту на грошові кошти ТОВ «МАДДОКС України»  у межах заявленої до стягнення суми, є обґрунтованим, адекватним, відповідає предмету спору, спрямований на запобігання виникненню можливих перешкод для виконання рішення суду у разі задоволення позову, з урахуванням того,  що відповідачем тривалий час не вживаються  дії щодо повернення заявлених до стягнення грошових коштів, у той час як невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі у разі задоволення позову, а також  захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. За висновками суду першої інстанції, застосування обраного заявником заходу забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту, забезпечення ефективного вирішення існуючого спору та реального виконання рішення суду.
Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «МАДДОКС Україна» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/5041/22 та скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/5041/22, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮКС КРАЇНА» про вжиття заходів забезпечення позову.
В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги відповідач посилається на помилковість висновку суду першої інстанції про те, що невиконання відповідачем зобов`язань за договором поставки в частині поставки товару або повернення суми попередньої оплати є підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки такі обставини є безпосередньо предметом позову та встановлюються судом під час розгляду справи по суті.  
Апелянт зазначає, що ним вжито заходи для виконання умов договору поставки, на підтвердження чого позивач надає копію електронного листування у паперовому вигляді між сторонами від 04.02.2022, від 22.02.2022, копію дублікату накладної СМГС БЧ №23256882 від 22.02.2022, копію декларації на товари №10006060/010222/3009664 від 01.02.2022, копію паспорта якості №244 від 22.02.2022, копію подорожньої відомості, копії реєстру відвантажених вагонів-цистерн від 22.02.2022, копії митних декларацій за ф. МД-2 від 27.02.2022, від 08.04.2022. В свою чергу, затримка товару відбулась через порушення АТ «Укрзалізниця» строків доставки вантажу, на підтвердження чого відповідачем надано копії адвокатських запитів відповідача на адресу Залізниці та ПП «Гештальт Охорона», та листи-відповіді Залізниці від 17.05.2022 №12/180, від 07.06.2022 №ЦМ-12/261.   
Також апелянт зазначає, що він отримує адресовану йому кореспонденцію, не переховується та знаходиться за адресою його місцезнаходження, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. 
Як стверджує відповідач розмір чистих активів Товариства перевищує розмір позовних вимог (ціну позов) у справі №910/5041/22, про що свідчать фінансова звітність за 1 квартал 2022 року станом на кінець звітного періоду, а грошові кошти, що обліковуються на рахунках відповідача не є єдиним майном, на яке може бути звернуто стягнення. 
Крім того, апелянт посилається на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.06.2022 у справі №910/4899/22, якою відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ЛЮКС КРАЇНА» у задоволені заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «МАДДОКС Україна». 
У своїй апеляційній скарзі відповідач повідомив суд апеляційної інстанції про те, що він очікує понести витрати на професійну правничу допомогу згідно Договору про надання професійної правничої допомоги адвоката №0707/22-57 від 07.07.2022 за надання правової (правничої) допомоги у розгляді справи №910/5041/22 у суді апеляційної інстанції, попередній (орієнтовний) розмір таких витрат складає 100    000,00 грн. Докази на підтвердження таких витрат відповідачем будуть надані відповідно до вимог ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України). 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МАДДОКС Україна» у справі №910/5041/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий (суддя - доповідач) Владимиренко С.В., судді - Демидова А.М., Ходаківська І.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/5041/22. Відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «МАДДОКС Україна» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/5041/22.
Матеріали оскарження по справі №910/5041/22 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 05.09.2022.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2022 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «МАДДОКС Україна» про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/5041/22. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «МАДДОКС Україна» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/5041/22. Розгляд апеляційної скарги призначено на 27.09.22 о 12 год. 20 хв. в приміщенні Північного апеляційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка, 1- А, зал судових засідань № 6.
26.09.2022 від представника позивача на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, за яким позивач просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/5041/22 залишити без змін.
У запереченнях на апеляційну скаргу позивач посилається на наявність обставин, які свідчать про ухилення відповідача від виконання умов Договору поставки, а саме відсутність у відповідача нерухомого майна та земельних ділянок, часткове виконання відповідачем умов договору поставки, відсутність інформації про товар. Наведені відповідачем дані про розмір чистих прибутків свідчить про відсутність будь-яких негативних наслідків для нього у зв`язку із накладенням арешту на грошові кошти у даній справі. 
Також позивач у відзиві на апеляційну скаргу повідомив суд апеляційної інстанції про те, що орієнтовний розмір витрат на правову допомогу становить 50    000,00 грн. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 задоволено клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «МАДДОКС Україна» про відкладення судового засідання у справі №910/5041/22.  Відкладено розгляд справи №910/5041/22 на 04.10.2022 на 12 год. 30 хв. 
04.10.2022 від відповідача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів провадження копії вступної та резолютивної частин рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/5041/22 та врахувати її при розгляді даної апеляційної скарги. 
Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 04.10.2022, у зв`язку із перебуванням судді Демидової А.М. на лікарняному з 30.09.2022 та судді Ходаківської І.П. у відпустці з 03.10.2022, які не є головуючим (суддею-доповідачем) у даній справі, справу №910/5041/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий (суддя - доповідач) Владимиренко С.В., судді Корсак В.А., Руденко М.А. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МАДДОКС Україна» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/5041/22 прийнято до провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий (суддя - доповідач) Владимиренко С.В., судді Корсак В.А., Руденко М.А. 
У судовому засіданні 04.10.2022 оголошено перерву до 06.10.2022 на 10 год. 30 хв. 
Представник відповідача у судовому засіданні 06.10.2022 підтримав вимоги та доводи своєї апеляційної скарги, просив суд апеляційної скарги її задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/5041/22 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮКС КРАЇНА» про вжиття заходів забезпечення позову.
Представник позивача у судовому засіданні 06.10.2022 заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/5041/22 залишити без змін. 
Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача та позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно із ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до    ст. 136 ГПК  України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
За приписами п. 1 ч. 1    ст. 137 ГПК України позов забезпечується шляхом  накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб. 
Згідно правової позиції, викладеної у рішенні Конституційного Суду України від 31.05.2011 №4-рп/2011, з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову. Цей інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для особи рішення, оскільки забезпечення позову спрямоване на недопущення ситуацій, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.  
Верховний Суд у своїй постанові від 21.08.2020 у справі №904/2357/20 щодо забезпечення позову дійшов наступних правових висновків, що метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Заходи забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Суд зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що, зрештою, дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Аналогічні правові висновки щодо застосування ст. ст.    136,    137 ГПК    України наведені також у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, в яких зазначено, що забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
За    Законом України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини»    суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права (ст. 17).
Згідно ч. 4    ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ                Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод    1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Побідна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.05.2019 у справі № 911/1551/18.
Задля застосування певного виду заходів забезпечення, суду слід виходити із того, що невжиття заходів забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, у разі задоволення позову.
Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Подібні за змістом правові висновки викладено у постановах  Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, постановах  Верховного Суду від 21.01.2019 у справі №902/48318, від 28.08.2019 у справі №910/4491/19, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19.
Для застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб позивачем (заявником) має бути доведено належними та допустимими доказами (ст.ст. 73, 76, 77 ГПК України), на підставі чого судом має бути встановлено наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, зокрема, обставини, які переконливо свідчили б про те, що майно (у даному випадку грошові кошти), які належать відповідачу на момент пред`явлення позову в даній справі, може: а) зникнути або б) зменшитися за кількістю настільки (такою мірою), що це могло б істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову. Подібні за змістом правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №909/86/22, від 14.06.2022 у справі №909/87/22, від 24.05.2022 у справі №911/2719/21. 
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Відповідно до ч. 1        ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1    ст. 74 ГПК    України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналогічна за змістом положення міститься у ч. 3 ст. 13 ГПК України. 
Відповідно до ст.ст.    76,    77 ГПК    України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Наведені позивачем (заявником) обставини у заяві про забезпечення позову, як на підставу накладення арешту на грошові кошти відповідача є лише припущенням позивача без належного документального обґрунтування. Позивачем не наведено та не доведено суду належними доказами того, що відповідач вчиняє дії з метою приховання майна (грошових коштів), переведення їх на рахунки інших осіб тощо, що могло б істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову. 
Позивачем не наведено та не доведено суду належними та допустимими доказами зникнення комунікації із відповідачем, тоді як у Договорі поставки №11.21-236РН від 26.11.2021 сторонами погоджено електронне листування, та докази на підтвердження скрутного фінансового становища відповідача.  
Доводи позивача про ухилення відповідача від виконання умов Договору поставки документально не підтвердженні, тоді як відповідач надав суду копію електронного листування у паперовому вигляді між сторонами від 04.02.2022, від 22.02.2022, копію дублікату накладної СМГС БЧ №23256882 від 22.02.2022, копію декларації на товари №10006060/010222/3009664 від 01.02.2022, копію паспорта якості №244 від 22.02.2022, копію подорожньої відомості, копії реєстру відвантажених вагонів-цистерн від 22.02.2022, копії митних декларацій за ф. МД-2 від 27.02.2022, від 08.04.2022, копії адвокатських запитів відповідача на адресу Залізниці та ПП «Гештальт Охорона», та листи-відповіді Залізниці від 17.05.2022 №12/180, від 07.06.2022 №ЦМ-12/261.   
При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу сторін на те, що вирішення питання про наявність або відсутність підстав для вжиття заходів забезпеченням позову не означає розгляду справи по суті і встановлення та оцінки пов`язаних з таким розглядом обставин. Такої ж думки дотримується Верховний Суд у постанові 20.07.2022 у справі № 909/86/22.   
В порушення вищезазначеного судом першої інстанції не встановлено наявності правових підстав для задоволення заяви позивача (заявника) про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб, з огляду на фактичні обставини у даній справі.  
Право на справедливий суд, передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає право особи на обґрунтоване рішення.
У справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 27.09.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя.
Згідно висновку Європейського суду з прав людини у застосуванні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999 у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22.02.2007 у справі «Красуля проти Росії», від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України», від 09.12.1994 у справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01.07.2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» та «Месроп Мовсесян проти Вірменії»), право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною права на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.
Відповідно до ч.ч. 4, 5    ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Тоді як суд першої інстанції всупереч зазначеному не обґрунтовував необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача з урахуванням фактичних обставин справи, що може бути наслідком істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, у випадку задоволення позову та ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
Згідно ч. 1    ст. 86 ГПК    України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Посилання апелянта на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.06.2022 у справі №910/4899/22 та на результат прийнятого у даній справі рішення судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки суд апеляційної інстанції щодо застосування норм права, враховує висновки, викладені у постановах Верховного Суду, а прийняте судом першої інстанції рішення у даній справі не впливає на апеляційний перегляд ухвали суду про забезпечення позову, який полягає у перевірці законності і обґрунтованості рішення (ухвали) суду першої інстанції. 
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод                зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції надані вичерпні відповіді на доводи апеляційної скарги, із застосуванням норм права, які регулюють спірні правовідносини. 
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.  
Враховуючи те, що судом першої інстанції допущено недоведеність обставин, що мають значення для справи, з якими Закон пов`язує необхідність вжиття заходів забезпечення позову, які суд першої інстанції визнав встановленими, ухвала Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/5041/22 підлягає скасуванню. 
Згідно ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-6 частини першої цієї статті.  
За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «МАДДОКС Україна» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/5041/22 підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/5041/22 підлягає скасуванню, з прийняттям нової ухвали, якою відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «ЛЮКС КРАЇНА» у задоволенні заяви про забезпечення позову. 
Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на позивача  відповідно до приписів ст. 129 ГПК України. 
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
1.    Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МАДДОКС Україна» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/5041/22 задовольнити. 
2.    Ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/5041/22 скасувати, прийняти нову ухвалу, якою відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «ЛЮКС КРАЇНА» у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі №910/5041/22.         
3.    Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮКС КРАЇНА» (03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 20-В, офіс 1037, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 39237508) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАДДОКС Україна» (01010, м. Київ, вул. Московська, 32/2, поверх 10, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 41588143) 2 481,00 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну гривню) судового збору за подання апеляційної скарги.   
4. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва. 
5.    Матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/5041/22 повернути до Господарського суду міста Києва. 
6.    Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.
          Повний текст постанови складено 06.10.2022.   
 Головуючий суддя                                                            С.В. Владимиренко 

Судді                                                                                В.А. Корсак

                                                                                М.А. Руденко