УХВАЛА
01 листопада 2022 року 
м. Київ
справа №400/136/20
адміністративне провадження № К/9901/24963/21  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Рибачука А.І.,
суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.,
розглянувши у порядку попереднього розгляду в суді касаційної інстанції адміністративну справу №400/136/20
за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, виконавчого комітету Миколаївської міської ради, адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.12.2020, ухвалене судом у складі головуючого судді Устинова І.А. 
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2021, ухвалену судом у складі колегії суддів: головуючого судді - Осіпова Ю.В., суддів: Косцової І.П.,           Скрипченка В.О.,
УСТАНОВИВ:
I. РУХ СПРАВИ
1. 05.05.2021 ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Миколаївської міської ради, виконавчого комітету Миколаївської міської ради, адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд: 
- визнати протиправною бездіяльність Миколаївської міської ради та виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо визнання нечинним рішення від 24.07.2009 №1571 в період з 24.07.2009 по 27.09.2017;
- визнати протиправною бездіяльність Миколаївської міської ради та виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо визнання нечинним рішення від 24.03.2006 №551, з 28.11.2007 до цього часу;
- визнати протиправним рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 24.03.2006 №551;
- визнати протиправними дії адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради з 28.11.2007 щодо надання дозволів на відключення окремих квартир від систем опалення та гарячого водопостачання, і конкретно дозволу, наданого ОСОБА_2 в протоколі від 23.11.2013 №18;
- стягнути з відповідачів пропорційно на користь позивача моральну шкоду в розмірі                  2000 грн.
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 24.03.2006 №551 було затверджено Положення про Міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання у м. Миколаєві, після чого, 24.07.2009 виконавчим комітетом Миколаївської міської ради було прийнято рішення №1571 (із змінами від 26.08.2009), яким на території м. Миколаєва дозволялось відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, яке, в свою чергу, в подальшому, було скасовано рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.10.2010 у справі №2а-5206/10/1470. Однак, незважаючи на зміни в законодавстві та усталену судову практику, виконавчий комітет Миколаївської міської ради до цього часу так і не вніс відповідні зміни до своїх рішень №551 і №1571, а міжвідомча комісія, створена адміністрацією Заводського району, продовжувала видавати дозволи на відключення квартир від мереж гарячого водопостачання. У зв`язку з чим         ОСОБА_2 був наданий дозвіл на відключення від гарячого водопостачання з наступним улаштуванням газової турбо колонки за адресою: АДРЕСА_1 , що, на думку позивача, спричинило порушення його прав, як одного із власників квартири у цьому будинку. Індивідуальне встановлення ОСОБА_2 газової турбо колонки, на думку позивача, не відповідає нормам ДБН В.2.5.20-2001 «Газопостачання» та санітарним нормам.
2. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.12.2020, яке було залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2022, відмовлено в задоволенні позову.
3. 25.04.2022 ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
4. Ухвалою Верховного Суду від 20.07.2021 касаційну скаргу залишено без руху у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі меншому ніж встановлено Законом України "Про судовий збір", надано скаржнику строк в десять днів для усунення зазначеного недоліку шляхом надання до суду касаційної інстанції документа про сплату судового збору на суму           3140,80 грн.
У строк встановлений ухвалою Верховного Суду від 20.07.2021 скаржник усунув зазначений недолік - надав суду квитанцію про сплату судового збору на суму 3140,80 грн.
Верховний Суд ухвалою від 17.08.2021 відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 13.12.2021 №2261/0/78-21 призначено повторний автоматизований розподіл цієї судової справи між суддями у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Желєзного І.В. (рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 06.12.2021 №15), що унеможливлює його участь у розгляді цієї справи.
Протоколом розподілу справи від 14.12.2021 визначено склад колегії суддів для розгляду цієї справи: Рибачук А.І.- головуючий суддя, судді: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.
Ухвалою судді Верховного Суду від 16.12.2021 прийнято до провадження цю справу.
5. 06.09.2021 до суду касаційної інстанції надійшов відзив на зазначену касаційну скаргу, у якому Миколаївська міська рада просить залишити останню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
6. 20.09.2021 надійшло доповнення до касаційної скарги, в якому позивач зазначає про помилковість висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 03.12.2020 у справі №200/18092/14-ц, на який у своєму відзиві посилається Миколаївська міська рада. 
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_2 .
ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_3 .
24.03.2006 виконавчим комітетом Миколаївської міської ради, на виконання наказу Міністерства будівництва, архітектури та ЖКГ України від 22.11.2005 №4, прийнято рішення №551 «Про затвердження Положення про Міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання у      м. Миколаєві».
23.01.2007 аналогічне положення про створення Міжвідомчої комісії та затвердження переліку членів районної Міжвідомчої комісії було прийнято і розпорядженням адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради за №22р.
12.03.2008 вказане рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 24.03.2006 №551 було призупинено розпорядженням Миколаївського міського голови №114р «Про призупинення дії рішення виконкому міської ради від 24.03.2006р. №551 «Про затвердження Положення про міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання у м. Миколаєві» в частині відключення окремих приміщень від мереж централізованого опалення при відмові споживачів від централізованого теплопостачання.
09.06.2008 розпорядженням Миколаївського міського голови №285р у зазначене вище розпорядження від 12.03.2008 №114р. було внесено зміни, якими пункт 1 попереднього розпорядження був доповнений словами «за винятком житлових будинків, які відключені від централізованих джерел теплопостачання за станом на 01.06.2008р.».
24.07.2009 виконавчим комітетом Миколаївської міської ради прийнято рішення №1571 (з подальшими змінами, внесеними рішенням від 26.08.2009 №1748), яким зобов`язано міжвідомчі комісії районів м. Миколаєва надавати погодження на відключення від систем централізованого опалення та гарячого водопостачання в квартирах житлових будинків, мешканці яких не отримують якісні послуги з теплопостачання та гарячого водозабезпечення.
26.11.2013 Міжвідомчою комісією адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради було прийнято рішення (протокол №18) про надання ОСОБА_2 дозволу на виконання проєктних робіт і влаштування газової турбо колонки в квартирі АДРЕСА_3 .
27.09.2017 виконавчим комітетом Миколаївської міської ради прийнято рішення №821, яким рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1571 від 24.07.2009 (зі змінами від 26.08.2009 №1748) визнано таким, що втратило чинність.
Не погоджуючись з тривалою бездіяльністю відповідачів щодо визнання нечинними рішень виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 24.07.2009 №1571, від 24.03.2006 №551, а також з діями адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради щодо надання дозволів на відключення окремих квартир від систем опалення та гарячого водопостачання, і конкретно дозволу, наданого протоколом від 23.11.2013 №18 ОСОБА_2 , позивач звернувся до окружного суду із цим позовом.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
8. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із необґрунтованості і недоведеності позовних вимог, а також відсутності порушеного права позивача та, відповідно, і відсутності будь-яких ознак протиправної бездіяльності відповідачів.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
9. В межах пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, на підставі якого Верховний Суд відкрив касаційне провадження в цій справі, касаційна скарга позивача обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, оскільки вони в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №234/1116/16-а, від 04.04.2018 у справі №826/9835/16, від 15.08.2019 у справі №210/2496/15-а(2-а/210/14/16), від 05.11.2020 у справі №229/4116/17, від 11.02.2020 у справі №922/614/19, від 27.11.2019 у справі №750/6330/17, від 24.03.2020 у справі №818/607/17 та в постанові Верховного Суду України від 26.09.2012 у справі №6-96цс12.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
10. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи із меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів виходить із такого. 
11. Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
12. Такі виключні випадки визначені у частині четвертій статті 328 КАС України, згідно з якою підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема у випадку - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, а також, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
13. Отже, законодавець чітко визначив які судові рішення, з яких підстав і у яких випадках можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.
14. Відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових:
суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду;
спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
15. Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
16. У постанові від 19.05.2020 (справа № 910/719/19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
17. Встановлюючи обов`язковим при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, частина п`ята статті 242 КАС України презюмує застосування норм права у подібних правовідносинах.
18. Так, у справах №234/1116/16-а, 210/2496/15-а(2-а/210/14/16), 229/4116/17 на постанови Верховного Суду від 27.02.2018, від 15.08.2019, 05.11.2020, відповідно, у яких позивач посилається на підтвердження підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, спори виникли у зв`язку з відмовою в наданні позивачам, які самовільно від`єдналися від мереж центрального опалення, дозволів на влаштування індивідуального опалення жилого приміщення.
19. У справі №826/9835/16 на постанову Верховного Суду від 04.04.2018 у якій позивач також посилається на підтвердження підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, вирішувалось питання визнання незаконним наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 №169.
20. У справі №6-96цс12 на постанову Верховного Суду України від 26.09.2012 у якій позивач також посилається на підтвердження підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, спірні правовідносини виникли у зв`язку з самовільним відключенням відповідача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води.
21. У справі №922/614/19 на постанову Верховного Суду від 11.02.2020 (скаржник послався на пункт 52 зазначеної постанови) у якій позивач також посилається на підтвердження підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про ефективні способи захисту права власності на земельну ділянку.
22. У справі №750/6330/17 на постанову Верховного Суду від 27.11.2019 у якій позивач посилається на підтвердження підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, предметом оскарження була бездіяльність органу місцевого самоврядування щодо розгляду заяв позивача про відведення земельних ділянок у власність.
23. У справі №818/607/17 на постанову Верховного Суду від 24.03.2020 у якій позивач також посилається на підтвердження підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, спірні правовідносини виникли у зв`язку з бездіяльністю державного виконавця щодо поновлення виконавчого провадження.
24. Натомість, у справі, яка розглядається суди попередніх інстанцій виходили із того, що оскаржувані позивачем дії та бездіяльність органів місцевого самоврядування, зокрема дії стосовно надання дозволу третій особі на виконання проєктних робіт і влаштування в своїй квартирі газової турбо колонки не порушують його прав, а відключення житлового приміщення третьої особи від систем опалення та гарячого водопостачання здійснювалось не самовільно, а за на явності відповідного дозволу. 
При цьому суди попередніх інстанцій зазначили, що законність дій відповідачів встановлена судовими рішеннями, які набрали законної сили, зокрема: рішеннями Заводського районного суду міста Миколаєва від 31.03.2016 у справі №487/6848/15ц, від 06.09.2017 у справі №487/6145/16ц, а також ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.06.2019 у справі №1440/1920/18. 
25. Аналіз зазначених позивачем постанов Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №234/1116/16-а, від 04.04.2018 у справі №826/9835/16, від 15.08.2019 у справі №210/2496/15-а(2-а/210/14/16), від 05.11.2020 у справі №229/4116/17, від 11.02.2020 у справі №922/614/19, від 27.11.2019 року у справі №750/6330/17, від 24.03.2020 у справі №818/607/17 та постанови Верховного Суду України від 26.09.2012 у справі №6-96цс12, на які зроблено посилання у касаційній скарзі як на приклад іншого правозастосування, та оскаржуваних судових рішень не дає підстав для висновку про те, що ці рішення прийняті у справах правовідносини у яких є подібними, що виключає можливість касаційного перегляду оскаржуваних рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, з підстави та у випадку, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України за цією касаційною скаргою.
26. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
27. З урахуванням наведеного, касаційне провадження, відкрите з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, підлягає закриттю.
28. З огляду на викладене, керуючись статтями 343, 339 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,
УХВАЛИВ:
Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.12.2020 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2021 у справі №400/136/20 за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, з підстави, встановленої пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                            	 	А.І. Рибачук	
судді                                                                                	 	Л.Л. Мороз	
                                                                                	 	А.Ю. Бучик