ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року 
м. Київ

справа № 640/7690/19
адміністративне провадження № К/9901/10180/20  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бучик А.Ю.,
суддів: Мороз Л.Л.,  Рибачука А.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року (суддя Шевченко Н.М.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2020 року (колегія суддів: Василенко Я.М., Чаку Є.В., Шурка О.І.) у справі №640/7690/19 за позовом дочірнього підприємства "Поліграфічний комбінат "Зоря" до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:
ДП «Поліграфічний комбінат «Зоря» звернулось до суду з позовом, в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в реєстрації авторського права на твір від 22.02.2019 № 87802;
- зобов`язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України зареєструвати службовий твір - Збірка творів образотворчого мистецтва «Художньо-дизайнерське оформлення посвідчення, що призначене для ідентифікації особи» за заявкою від 22.02.2019 № 87802.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.12.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2020, позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у реєстрації авторського права на твір від 22.02.2019 № 87802.
Зобов`язано Міністерство економічного розвитку і торгівлі України повторно розглянути заяву про реєстрацію авторського права на службовий твір «Збірка творів образотворчого мистецтва «Художньо-дизайнерського оформлення посвідчення, що призначене для ідентифікації особи» від 22.02.2019 №   87802, подану Дочірнім підприємством «Поліграфічний комбінат «Зоря». В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з судовими рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та закрити провадження у справі. 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що спір між позивачем та відповідачем  пов`язаний із захистом прав інтелектуальної власності, тому з огляду на склад учасників цього спору та предмет позову його вирішення віднесено до юрисдикції господарського суду.
Ухвалою Верховного Суду від 28.04.2020 відкрито касаційне провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 328 КАС України, а саме, що  судові рішення не відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 29.05.2019 у справі №826/15263/18, 
У відзиві на касаційну скаргу позивач просить відмовити в її  задоволенні, а судові рішення залишити без змін.
У зв`язку з відсутністю клопотань про участь в судовому засіданні від всіх учасників, справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю - доповідача, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судами встановлено, що Дочірнє підприємство «Поліграфічний комбінат «Зоря» 22.02.2019 подало заявку до Міністерства економічного розвитку, торгівлі та сільського господарства України № 87802 про реєстрацію авторського права на службовий твір «Збірка творів образотворчого мистецтва «Художньо-дизайнерського оформлення посвідчення, що призначене для ідентифікації особи».
Рішенням Міністерства економічного розвитку і торгівлі України відмовлено у реєстрації авторського права на твір за заявкою від 22.02.2019 № 87802, мотивуючи відмову тим, що заявка не відповідає вимогам ч. 1 ст. 433 Цивільного кодексу України та вимогам ч.1 ст. 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права».
Вважаючи відмову у реєстрації авторського права на твір за заявкою від 22.02.2019 № 87802 протиправною, позивач звернувся до суду першої інстанції із цим  позовом.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, мотивував своє рішення тим, що Міністерством економічного розвитку, торгівлі та сільського господарства України формально розглянуло заявку та безпідставно відмовлено у реєстрації авторського права на службовий твір. До того ж, відповідачем взагалі помилково було розглянуто заявку відносно третьої особи, оскільки заявку було подано саме Дочірнім підприємством «Поліграфічний комбінат «Зоря». Також, суд першої інстанції прийшов до висновку, що для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача є необхідність виходу за межі позовних вимог та зобов`язання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України розглянути повторно заяву про реєстрацію авторського права на службовий твір «Збірка творів образотворчого мистецтва «Художньо-дизайнерського оформлення посвідчення, що призначене для ідентифікації особи» від 22.02.2019 № 87802 подану Дочірнім підприємством «Поліграфічний комбінат «Зоря».
Суди вказали, що частиною 2 статті 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. Майнові права автора на твір не зумовлюються рішенням про реєстрацію авторського права (відмову у реєстрації, повернення заявки з поданими документами), оскільки майнові права виникають у момент створення твору.
При цьому, в межах цієї справи спір не стосується майнового інтересу права інтелектуальної власності, натомість відповідач виступає виключно як суб`єкт владних повноважень, здійснюючи владно-управлінські функції, зокрема, спір стосується перевірки правомірності процедури прийнятого рішення щодо реєстрації авторського права. 
Відтак суди дійшли висновку, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.
Дослідивши в межах касаційної скарги, спірні правовідносини, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 частини першої статті 4 КАС).
Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
У пункті 7 частини першої статті 4 КАС визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
Відповідно до частин першої та другої статті 418 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.
Згідно з частиною першою статті 420 ЦК до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать: літературні та художні твори; комп`ютерні програми; компіляції даних (бази даних); виконання; фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення; наукові відкриття; винаходи, корисні моделі, промислові зразки; компонування (топографії) інтегральних мікросхем; раціоналізаторські пропозиції; сорти рослин, породи тварин; комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення; комерційні таємниці.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що спір про відмову в реєстрації авторського права на твір безпосередньо стосується охорони права інтелектуальної власності останнього.
Положеннями частини другої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) визначено, що Вищий суд з питань інтелектуальної власності розглядає справи щодо прав інтелектуальної власності, зокрема: у спорах щодо реєстрації, обліку прав інтелектуальної власності, визнання недійсними, продовження дії, дострокового припинення патентів, свідоцтв, інших актів, що посвідчують або на підставі яких виникають такі права, або які порушують такі права чи пов`язані з ними законні інтереси.
Згідно з частиною першою розділу Х "Прикінцеві положення" ГПК частина четверта статті 3, частини перша та друга статті 20 (в частині визначення юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності), частина третя статті 24, частина третя статті 25, частина дев`ята статті 31, частина друга статті 33, частина третя статті 253, частина перша статті 320 цього Кодексу (в частині права на подання заяви про перегляд судового рішення Вищого суду з питань інтелектуальної власності) вводяться в дію з дня, наступного за днем опублікування Головою Вищого суду з питань інтелектуальної власності у газеті "Голос України" повідомлення про початок роботи Вищого суду з питань інтелектуальної власності.
Пунктом 16 частини першої розділу ХІ "Перехідних положень" ГПК установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: до початку роботи Вищого суду з питань інтелектуальної власності справи щодо прав інтелектуальної власності розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, судами відповідно до правил юрисдикції (підвідомчості, підсудності), які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Оскільки між позивачем та відповідачем виник спір, пов`язаний із захистом прав інтелектуальної власності, тому з огляду на склад учасників цього спору та предмет позову його вирішення віднесено до юрисдикції господарського суду.
Таким чином, ураховуючи суть та суб`єктний склад спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має розглядатись за правилами господарського судочинства.
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.05.2019 у справі № 826/15263/18, також підтримана в постанові Верховного Суду від 21.11.2019 у справі № 804/5728/17.
Відтак, суди попередніх інстанцій вирішили справу без врахування висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29.05.2019 у справі № 826/15263/18, що і стало підставою для відкриття касаційного провадження.
Відповідачем подано клопотання про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, яке обгрунтоване тим, що ним неодноразово як до суду першої, так і апеляційної інстанції заявлено клопотання про закриття провадження у справі, у зв`язку з порушення предметної підсудності. 
Вирішуючи спір по суті, суди послались на постанову Верховного Суду  від 07.08.2019 у справі №826/8250/17, де суд дійшов висновку, що цей спір не стосується майнового інтересу права інтелектуальної власності, натомість відповідач виступає виключно як суб`єкт владних повноважень, здійснюючи владно-управлінські функції, зокрема, спір стосується перевірки правомірності процедури прийнятого рішення щодо реєстрації авторського права, а тому цей спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до ч. 6 ст. 346 КАС України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції, крім випадків, якщо:
1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної юрисдикції;
2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах;
3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.
Колегія суддів зазначає, що Велика Палата Верховного Суду виклала висновок щодо юрисдикції спору  у постанові від 29.05.2019 у справі № 826/15263/18, який стосувався саме рішення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про відмову у реєстрації знака для товарів та послуг.
Враховуючи наявність висновку щодо юрисдикції, колегія суддів відмовляє у передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 354 КАС України Суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.
Керуючись ст. 343, 349, 354, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України  про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.
Касаційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2020 року скасувати.
Провадження у справі № №640/7690/19  закрити.
Роз`яснити позивачу, що розгляд цієї справи віднесено до господарської  юрисдикції та, що він вправі протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                          А.Ю. Бучик

Судді                                                                                                     Л.Л. Мороз

                                                                                                    А.І. Рибачук