УХВАЛА

24 жовтня 2022 року 
м. Київ
справа №420/6662/22
адміністративне провадження №К/990/26791/22
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Дашутіна І. В.,
суддів -Шишова О. О., Яковенка М. М., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 липня 2022 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року у справі №420/6662/22 за адміністративним позовом Приватного підприємства «АЛЬФА ЛЮКС» до Головного управління ДПС в Одеській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень, -
у с т а н о в и в :
Приватне підприємство «Альфа Люкс» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просило: - визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Головного управління Державної податкової служби в Одеській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації: - рішення про відмову в реєстрації податкової накладної №3515356/37351098 від 13.12.2021 (податкова накладна №108 від 02.11.2021); -рішення про відмову в реєстрації податкової накладної №3515354/37351098 від 13.12.2021 (податкова накладна №306 від 08.11.2021); - рішення про відмову в реєстрації податкової накладної №3515357/37351098 від 13.12.2021 (податкова накладна №399 від 10.11.2021); - рішення про відмову в реєстрації податкової накладної №3515358/37351098 від 13.12.2021 (податкова накладна №400 від 10.11.2021); - рішення про відмову в реєстрації податкової накладної №3515360/37351098 від 13.12.2021 (податкова накладна №503 від 12.11.2021); - рішення про відмову в реєстрації податкової накладної №3515353/37351098 від 13.12.2021 (податкова накладна №505 від 12.11.2021); - рішення про відмову в реєстрації податкової накладної №3515359/37351098 від 13.12.2021 (податкова накладна №506 від 12.11.2021); - рішення про відмову в реєстрації податкової накладної №3515355/37351098 від 13.12.2021 (податкова накладна №521 від 13.11.2021); -рішення про відмову в реєстрації податкової накладної №3622554/37351098 від 05.01.2022 (податкова накладна №16 від 03.12.2021); - рішення про відмову в реєстрації податкової накладної №3622555/37351098 від 05.01.2022 (податкова накладна №29 від 06.12.2021); - рішення про відмову в реєстрації податкової накладної №3622552/37351098 від 05.01.2022 (податкова накладна №37 від 07.12.2021); - рішення про відмову в реєстрації податкової накладної №3622556/37351098 від 05.01.2022 (податкова накладна №43 від 08.12.2021); - рішення про відмову в реєстрації податкової накладної №3622553/37351098 від 05.01.2022 (податкова накладна №56 від 10.12.2021); - рішення про відмову в реєстрації податкової накладної №3622550/37351098 від 05.01.2022 (податкова накладна №55 від 10.12.2021); - рішення про відмову в реєстрації податкової накладної №3622551/37351098 від 05.01.2022 (податкова накладна №57 від 10.12.2021); - рішення про відмову в реєстрації податкової накладної №3670385/37351098 від 18.01.2022 (податкова накладна №831 від 23.12.2021); - рішення про відмову в реєстрації податкової накладної №3670386/37351098 від 18.01.2022 (податкова накладна №997 від 29.12.2021); - рішення про відмову в реєстрації податкової накладної №3682858/37351098 від 20.01.2022 (податкова накладна №624 від 16.12.2021); - рішення про відмову в реєстрації податкової накладної №3742557/37351098 від 01.02.2022 (податкова накладна №166 від 13.01.2022); - рішення про відмову в реєстрації податкової накладної №3670369/37351098 від 18.01.2022 (податкова накладна №109 від 01.12.2021). Зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкові накладні датою їх первинної реєстрації: - №108 від 02.11.2021, №306 від 08.11.2021, №399 від 10.11.2021, №400 від 10.11.2021, №503 від 12.11.2021, №505 від 12.11.2021, №506 від 12.11.2021, №521 від 13.11.2021, №16 від 03.12.2021, №29 від 06.12.2021, №37 від 07.12.2021, №43 від 08.12.2021, №56 від 10.12.2021, №55 від 10.12.2021, №57 від 10.12.2021, №831 від 23.12.2021, №997 від 29.12.2021, №624 від 16.12.2021 складені ПП «АЛЬФА ЛЮКС» на користь ТОВ «КАРТІС БІЛДІНГ»; - №166 від 13.01.2022 складена ПП «АЛЬФА ЛЮКС» на користь ТОВ «ЧОРНОМОРСЬК СТРОЙ ГРУП»; - №109 від 01.12.2021 складена ПП «АЛЬФА ЛЮКС» на користь ТОВ «КОЛІЙНИК К».
В обґрунтування позовних вимог ПП «Альфа Люкс» зазначило, що в квитанції про зупинення реєстрації податкових накладних не містять вимог щодо надання конкретних копій документів щодо підтвердження інформації, зазначеної в податкових накладних для прийняття рішення про їх реєстрацію. Невизначеність є неприпустимою з боку податкового органу, адже зупинення реєстрації накладних відбулося формально, і для позивача не було визначено які саме документи слід надати. При цьому, з поясненнями податковому органу було надано копії документів, які були достатніми для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних в ЄРПН.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2022 року ухвалено прийнято до розгляду позовну та відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 липня 2022 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року, позов задоволено.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Головне управління ДПС в Одеській області подало до Верховного Суду касаційну скаргу.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Обговоривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Частиною шостою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності.
Такий перелік не є вичерпним.
Зі змісту пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України можна зробити висновок про те, що суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, яка не передбачена у вищезазначеному переліку, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України), а також через складність та інші обставини.
Суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Оцінивши характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, встановивши, що предмет спору не віднесений до переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, колегія суддів вважає, що ця справа є справою незначної складності. 
У касаційній скарзі заявник посилається на те, що подана ним касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має виняткове значення для скаржника.
Однак, в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин скаржником не обґрунтовано.
Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. Проте, в касаційній скарзі позивач жодних обґрунтувань не наводить.
Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що посилання скаржника на положення підпункту «а» і «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України є необґрунтованими, оскільки предмет спору не містить обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи до категорії винятково значимих. Крім того, наведені скаржником в касаційній скарзі обставини не дають підстав для висновку, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. 
Таким чином, оскаржувані судові рішення прийняті у справі незначної складності і передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, виняткові обставини для їх касаційного оскарження відсутні.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява 26737/95).
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.
На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 липня 2022 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року у справі №420/6662/22 за адміністративним позовом Приватного підприємства «АЛЬФА ЛЮКС» до Головного управління ДПС в Одеській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                                                     І. В. Дашутін
Судді                                                                                                                                          О. О. Шишов
                                                                                                                                                   М. М. Яковенко