ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
24 серпня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/12531/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач),  суддів:  Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року в адміністративній справі № 160/12531/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – відповідач, ГУПФУ), в якому просила:  визнати противоправною відмову відповідача, викладену у листі №15008-15422/Т-03/8-0400/20 від 06.08.2020р. "Про розгляд звернення" у призначенні позивачеві пенсії за віком за Списком №2 відповідно до п.   б   ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № l-p/2020 від 23.01.2020 року; зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 23 липня 2020 року про призначення пенсії за віком за Списком №2 відповідно до п.   б   ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № l-p/2020 від 23.01.2020 року з 23 липня 2020 року;  зобов`язати відповідача з 23 липня 2020 року призначити, нарахувати та виплати позивачеві пенсію за віком за Списком №2 відповідно до п.  б  ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № l-p/2020 від 23.01.2020 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року задоволено частково позовні вимоги, а саме суд: визнав протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яка оформлена листом №15008-15422/Т-03/8-0400/20 від 06.08.2020р. "Про розгляд звернення", у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком за Списком №2 відповідно до п.  б  ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № l-p/2020 від 23.01.2020 року; зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області  призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком за Списком №2 відповідно до п.  б  ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № l-p/2020 від 23.01.2020 року, починаючи з дня звернення за призначенням пенсії, тобто з 23 липня 2020 року; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 560 грн. 53 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог  відмовив.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено про передчасність  рішення суду щодо зобов`язання призначити та виплатити позивачу пенсію за віком за Списком №2 відповідно до п.  б  ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № l-p/2020 від 23.01.2020 року, починаючи з дня звернення за призначенням пенсії, тобто з 23 липня 2020 року, без перевірки відповідачем дотримання позивачем умов для призначення такої пенсії. Так за вимогами законодавства та з наданими документами, стаж роботи на пільгових умовах за Списком № 2 - 9 років 11 місяців 6 днів, за Списком №1 - 1 рік 10 місяців 8 днів. 
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
23.07.2020р. через портал Пенсійного фонду України, позивачка звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком за Списком №2, до якої позивачем були додані, зокрема, трудова книжка, довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, рішення комісії про зарахування стажу позивача до пільгового, наведена заява з додатками була також направлена на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що підтверджується наявними у справі доказами (а.с.21-24,34-37).
07.08.2020р. позивачем були надані до пенсійного органу додаткові документи для вирішення питання щодо призначення позивачеві пенсії за віком відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с.25-32).
Листом №15008-15422/Т-03/8-0400/20 від 06.08.2020р. пенсійний орган повідомив позивачеві про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, оскільки після рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020р. до п.2 ст.114 Закону України від 09.07.2003р. №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким керуються органи Пенсійного фонду України, не внесені зміни, отже право на пенсію виникне у позивача лише при досягненні 55 років, що підтверджується змістом його копії (а.с.33,78).
У листі зазначено також, що загальний стаж роботи на момент подання заяви складає 25 років 7 місяців 24 дні, роботи за Списком № 1 та за Списком № 2 складає 10 років 11 місяців 6 днів.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно  із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058) в редакції на час виникнення спірних правовідносин.
Закон № 1058-IV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить частину 1 та пункт 2 частини 2 статті 114 такого змісту:
Право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
На пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом 1 цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами 1 і 3 - 13 цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом 1 цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого  абзацом першим  частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року».
Закон №1058-IV  набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися  Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII  (далі - Закон №1788-XII).
Згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII  в редакції, чинній до внесення змін  Законом України № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на  інших  роботах із  шкідливими  і  важкими  умовами  праці,  -  за  списком  N   2 виробництв, робіт, професій, посад  і  показників,  затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами  атестації  робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при  стажі  роботи  не менше 25 років, з них не менше 12 років 6  місяців  на  зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. 
Працівникам,  які  мають  не  менше  половини  стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці,  пенсії  на  пільгових  умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею  12  цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи  чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи – жінкам.
За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки -після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість згідно з пунктом «б»   статті 13 Закону № 1788-XII  в редакції, чинній до внесення змін  Законом України № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» працівники, зайняті повний робочий день на  інших  роботах із  шкідливими  і  важкими  умовами  праці,  -  за  списком  N   2 виробництв, робіт, професій, посад  і  показників,  затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами  атестації  робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при  стажі  роботи  не менше 25 років, з них не менше 12 років 6  місяців  на  зазначених роботах;  жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. 
Працівникам,  які  мають  не  менше  половини  стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці,  пенсії  на  пільгових  умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею  12  цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи  чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам; 
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б»   статті 13 Закону № 1788-ХІІ   вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини  рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020   (далі також Рішення № 1-р/2020 ) визнані такими, що не відповідають   Конституції України   (є неконституційними), стаття   13, частина 2 статті   14, пункти «б»-«г» статті   54 Закону № 1788-XII   зі змінами, внесеними   Законом № 213-VIII   (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного   Рішення застосуванню підлягають стаття   13, частина друга статті   14, пункти «б» - «г» статті   54 Закону № 1788-XII у редакції до внесення змін   Законом № 213-VIII   для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме, зокрема:
«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за  списком № 2  виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи – жінкам»
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення   Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін   Законом № 213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин   Закон № 1788-ХІІ   з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами   Закону № 1788-ХІІ  з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та   Законом № 1058-ІV  - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік для жінок у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Так, за позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою в постанові від 3 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20 за подібних правовідносин:
«Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену  Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод   від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі     № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми  Закону № 1788-ХІІ  з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не   Закону № 1058-ІV».
Правовідносини у цій справі цілком тотожні справі №360/3611/20.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 8 листопада 2021 року у справі №580/492/21 зазначив, що за загальним правилом, суд повинен тлумачити національне законодавство у соціальній сфері таким чином, щоб результат цього тлумачення відповідав верховенству права з урахуванням усіх складових цього принципу, зокрема, справедливості і розумності та, відповідно, у спосіб, що є найбільш сприятливим для захисту прав та інтересів особи.
Отже, у цій справі застосуванню також підлягають саме норми   Закону №1788-ХІІ   з урахуванням   Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року, а не   Закону №1058-ІV.
На момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 - 23.07.2020 року, позивачці виповнилось 50 років 8 місяців 2 дні, що підтверджується копією паспорта позивача та копією заяви останньої про призначення пенсії за віком за Списком №2 від 23.07.2020р. (а.с.19-20,21-24,34-36).
Щодо посилання апелянта на відсутність необхідного пільгового стажу у позивача визначеного ст.13 Закон № 1788, суд зазначає наступне.
Адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності («виправдання») свого рішення.
Аналогічна правова позиція міститься у п. 75 постанови Верховного Суду від 17.12.2018 року по справі №509/4156/15-а (адміністративне провадження №К/9901/7504/18).
Згідно копії листа пенсійного органу №15008-15422/Т-03/8-0400/20 від 06.08.2020р. вбачається, що станом на 23.07.2020р. (звернення за призначенням пенсії) загальний страховий стаж позивача складає 25 років 7 місяців 24 дні, в тому числі стаж роботи позивача на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 та за Списком № 2 складає 10 років 11 місяців 6 днів (а.с.33,78). 
За положенням ч.5 статті 114 Закону № 1058, у разі призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до частин 2 і 3 цієї статті проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах. 
Також ч. 6   ст. 56 Закону N 1788   передбачено, що при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до  статті 55 цього Закону  провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.
Тобто, на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 позивач досягла необхідного віку (50 років) та у неї наявний необхідний стаж (загальний та пільговий) для призначення такої пенсії (25 років, тобто більше 20 років та 10 років з урахуванні ).
Отже, суди встановили, що позивач має визначені пунктом «б»  статті 13 Закону № 1788-ХІІ  (з урахуванням Рішення № 1-р/2020) вік та стаж.
Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідачем неправомірно відмовлено у зарахуванні спірного періоду роботи позивача до стажу роботи.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року в адміністративній справі № 160/12531/20  - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5  ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва