ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" листопада 2022 р.           Справа№ 910/17541/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Суліма  В.В.
суддів:            Майданевича А.Г. 
          Гаврилюка  О.М. 
 
при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.
за участю представників сторін: 
від позивача: Пелепецький В.Д.;
від відповідачів: 1) Заведій В.І.;
                          2) не з`явились; 
від третіх  осіб:  1) не з`явились;
                          2) не з`явились;
                          3) не з`явились,
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.08.2022 року 
у справі № 910/17541/19 (суддя - Привалов А.І.)
за позовом    Товариства з обмеженою відповідальністю «КС Групп»
до     1) Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»
      2) Міністерства фінансів України
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: 1) Національний банк України
                    2) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
                    3) Кабінет Міністрів України
про     визнання недійсними договорів, -          
                              
                                                         ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «КС Групп» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» та Міністерства фінансів України про:
-          визнання недійсним договору про придбання акцій №3/2016 від 20.12.2016 року та акту приймання-передавання за договором про придбання акцій №3/2016 від 20.12.2016 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» від імені якого діяв Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію у Акціонерному товаристві комерційному банку «Приватбанк» Славкіної М.А. та Товариством з обмеженою відповідальністю «КС Групп», від імені якого діяв Шевченко А.М., уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію у Публічному акціонерному товаристві комерційному банку «Приватбанк»;
-          визнання недійсним договору купівлі-продажу акцій банку №БВ-744/16/13010-05/131 від 21.12.2016 року та акту виконання зобов`язань по договору купівлі-продажу акцій банку №БВ-744/16/13010-05/131 від 21.12.2016 року, що укладені між Державою в особі Міністерства фінансів України та усіма особами, які станом на 21.12.2016 року були власниками простих іменних акцій Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», від імені яких діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві комерційному банку «Приватбанк» Шевченко А.М. в інтересах та за рахунок якої діяло Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» в частині, що стосується прав та інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «КС Групп». 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладення договору про придбання акцій від 20.12.2016 та договору купівлі-продажу акцій Банку від 21.12.2016 порушує права позивача, суперечить його інтересам, порушує норми Конституції України, іншого законодавства України. Зокрема, внаслідок укладення спірних договорів позивача було позбавлено прав на грошові вимоги до Банку та відбулася, фактично, примусова конфіскація державою коштів, належних позивачу. Позивач зазначає, що зі змісту Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не вбачається наявність повноважень як у Фонду державного майна України, так і Уповноваженої особи на укладення вказаних договорів. При цьому, як вказує позивач, відповідно до ч.1 ст.228 ЦК правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, незаконне заволодіння майном фізичної особи. 
Укладення вказаних договорів порушило конституційне право приватної власності позивача, встановлене у ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК, оскільки відбулось примусове відчуження майна позивача (грошових коштів) без обґрунтування суспільної необхідності такого відчуження, та в порядку, який не передбачений законодавством України. Таке примусове відчуження, як зазначає позивач, є конфіскацією, оскільки жодної компенсації за списані грошові кошти позивач не отримав.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2022 року суд перейшов зі стадії судового розгляду у справі №910/17541/19 до стадії підготовчого      провадження та зупинив провадження у справі № 910/17541/19 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №910/18214/19 та оприлюднення повного тексту судового рішення по вказаній справі.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.08.2022 року по справі № 910/17541/19 у частині переходу зі стадії судового розгляду до стадії підготовчого провадження та скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.08.2022 року у частині зупинення провадження у справі №910/17541/19 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №910/18214/19 і оприлюднення судового рішення по вказаній справі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не навів мотивів, на підставі яких він дійшов висновку про об`єктивну неможливість встановити та оцінити певні конкретні обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення спору на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Крім того, місцевим господарським судом не наведено виключних обставин необхідності повернення судом до стадії підготовчого засідання.  
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2022 справу №910/17541/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2022 відмовлено Акціонерному товариству комерційному банку «Приватбанк» у відкритті апеляційного провадження щодо апеляційного оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 18.08.2022 в частині переходу зі стадії судового розгляду до стадії підготовчого провадження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.08.2022 у справі № 910/17541/19 в частині зупинення провадження у справі. Розгляд справи призначено на 28.09.2022.
22.09.2022 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Зокрема, позивач зазначив, що відповідно до ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Отже, 
Розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/2888/22 від 26.09.2022, у зв`язку перебуванням судді Коротун О.М. у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/17541/19.
Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Сулім В.В., судді Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.08.2022 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Сулім В.В., судді Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.
Північний апеляційний господарський суд відклав розгляд справи до 17.10.2022, своєю ухвалою від 28.09.2022.
У зв`язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М. з 14.10.2022 по 28.10.2022, який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем у відпустці, судове засідання, призначене на 17.10.2022, не відбулося.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2022 призначено розгляд справи № 910/17541/19 на 17.11.2022.
Представник відповідача 1 у судовому засіданні 17.11.2022 підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити, оскаржувану ухвалу- скасувати.
Представник позивача у судовому засіданні 17.11.2022 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд оскаржувану ухвалу залишити без змін. 
Представники відповідача 2 та третіх осіб у судове засідання 17.11.2022 не з`явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а саме шляхом направлення процесуального документа на електронні пошти відповідача 2 та третіх осіб, що підтверджується наявними в матеріалах справи витягами з електронних пошт.
Відповідно до ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.
Колегією суддів під час розгляду даної справи враховано, що на підставі указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 (зі змінами від 14.03.2022, від 18.04.2022, від 17.05.2022), Закону України № 2102-IX від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Стаття 27 Конституції України передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини.
Разом з тим, у відповідності до вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
А тому, враховуючи, що під час воєнного стану суди не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників відповідача 2 та третіх осіб у судовому засіданні 17.08.2022.
Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 18.08.2022 року  підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України встановлено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Колегією суддів встановлено, що у провадженні Верховного Суду перебуває справа №910/18214/19 за позовом Компанії Birmington Investing Inc до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», Міністерства фінансів України та Державної організації (установи, закладу) «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» про визнання недійсними договору про придбання акцій від 20.12.2016 та договору купівлі-продажу акцій №БВ-744/16/13010-05/131 від 21.12.2016.
Ухвалою від 24.01.2022 Верховний Суд передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу №910/18214/19.
Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів в ухвалі зазначила, що існує виключна правова проблема, яка полягає у тлумаченні наведених ч. 3, 4 ст. 5 ГПК України, зокрема, відсутній єдиний правовий підхід у розумінні їх змісту в контексті того, чи поширюється дія вказаних положень ч. 3, 4 ст. 5 ГПК України на всі спори, які виникають за позовами учасників банку, обґрунтованими порушенням їх прав внаслідок введення процедур виведення неплатоспроможного банку з ринку, чи визначені у ч. 3, 4 ст. 5 ГПК України обмеження щодо способу захисту стосуються лише тих спорів, в яких доведено факт протиправності (незаконного) індивідуального акта Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішення Кабінету Міністрів України, внаслідок якого було порушено права таких учасників банку, і лише після встановлення доведеності такого факту суд може дійти висновку про наявність підстав для застосування ч. 3, 4 ст. 5 ГПК України.
Також колегія суддів вказала, що на сьогодні судова практика з питань застосування Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності» від 13.05.2020 №590-ІХ та ч. 3, 4 ст. 5 ГПК України в редакції вказаного Закону лише формується, колегія суддів не виключає можливість різного тлумачення судами різних юрисдикцій подібних положень процесуального законодавства, зокрема.
Як вбачається із матеріалів даної справи, предметом розгляду справи № 910/17541/19  є визнання недійсним договору про придбання акцій №3/2016 від 20.12.2016 року та акту приймання-передавання за договором про придбання акцій №3/2016 від 20.12.2016 року, а також визнання недійсним договору купівлі-продажу акцій банку №БВ-744/16/13010-05/131 від 21.12.2016 року та акту виконання зобов`язань по договору купівлі-продажу акцій банку №БВ-744/16/13010-05/131 від 21.12.2016 року.
Отже, правовідносини у справі № 910/17541/19 та у справі №910/18214/19 є подібними, оскільки наявні однакові об`єкт спору (визнання недійсним договору купівлі-продажу акцій банку №БВ-744/16/13010-05/131 від 21.12.2016 року), зміст відносин (права й обов`язки сторін спору) та однакове матеріально-правове регулювання.
У відповідності до      частини 3 статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.
Відповідно до частини 4 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема єдністю судової практики.
Частиною 2 ст. 315 ГПК України встановлено, що у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.
Згідно із ч. 1 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. 
За приписами ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Таким чином, з огляду на наявність на розгляді Великої Палати Верховного Суду справи №910/18214/19, яка є подібною до справи № 910/17541/19, у суду наявні підстави для зупинення провадження у справі на підставі п. 7 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України.
Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник зазначає, що у разі застосування пункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України, з вимогами статті 234 ГПК України у мотивувальній частині ухвали повинно бути визначено, зокрема, обгрунтування висновків, яких дішов суд при постановленні ухвали. Разом з тим, всупереч наведеним вимогам законодавства, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не навів мотивів, на підставі яких він дійшов висновку про об`єктивну неможливість розгляду справи, неможливість встановити та оцінити певні конкретні обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення спору на підставі наявних в матеріалах справи доказів. В оскаржуваній ухвалі місцевий господарський суд не наводить підстав об`єктивної неможливості розгляду справи № 910/17541/19 до вирішення справи № 910/18214/19, за умови, що у справі № 910/17541/19 всі докази, які дозволяють встановити та оцінити обставини  (факти), які є предметом судового розгляду.
Однак, колегія суддів вказує, що судом першої інстанції було зупинено провадження у справі № 910/17541/19 не на підставі п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, а на підставі п. 7 ст. 228 ГПК України, яка передбачає зупинення провадження у зв`язку переглядом судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Таким чином, обгрунтуванням для зупинення провадження у даній справі є саме подібність правовідносин у справі № 910/17541/19 та № 910/18214/19, а не об`єктивна неможливість розгляду справи № 910/17541/19 до вирішення справи № 910/18214/19.
Щодо посилань апелянта не необгрунтованість переходу зі стадії судового розгляду у справі № 910/17541/19 до стадії підготовчого провадження, то колегія суддів не розглядає апеляційну скаргу у даній частині у зв`язку із відмовою у відкритті апеляційного провадження.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованих висновків про зупинення провадження у справі № 910/17541/19 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/18214/19 та оприлюднення повного тексту судового рішення по вказаній справі. 
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).
Враховуючи, що жодними доводами скаржника не спростовано викладені в оскаржуваній ухвалі висновки про наявність підстав для зупинення провадження у справі, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до   ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

                                                    ПОСТАНОВИВ:          

1.          Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.08.2022 року у справі № 910/17541/19 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.08.2022 року у справі    № 910/17541/19 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/17541/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            В.В. Сулім 

Судді                                                                                А.Г. Майданевич

                                                                                О.М. Гаврилюк

Дата складення повного тексту 21.11.2022