ПОСТАНОВА 
Іменем України

28 вересня 2022 року                                                         м. Кропивницький

справа № 387/684/15-ц
провадження № 22-ц/4809/245/22 

       Кропивницький апеляційний суд у складі: 

               головуючого судді - Письменного О.А., 
               суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М., 
               при секретарі -  Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області  у складі судді Майстера І.П. від 19 листопада 2021  року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії начальника Добровеличківського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання неправомірною та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, заінтересовані особи - ПАТ КБ «Надра», ТОВ ФК «Еліт Фінанс»,- 
встановив:
У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеною скаргою, мотивувавши її тим, що на підставі виконавчого листа Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 18.12.2015 № 387/684/15-ц про стягнення з нього на користь ПАТ «Надра» боргу в розмірі 296 333, 39 грн, 03.02.2016 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50001810 та накладання арешту на майно боржника.
Вказав, що з метою продажу свого автомобіля він звернувся в ЦНАП, де йому стало відомо, що на належне йому майно накладено арешт, тому він звернувся до начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з належного йому майна. 29.06.2021 він отримав лист за підписом начальника відділу, яким у задоволені його клопотання було відмовлено.
У зв`язку з чим, скаржник просив поновити строк на подання скарги, скасувати постанову старшого державного виконавця Добровеличківського районного відділу державної виконавчої служби ГУТЮ в Кіровоградській області про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 12.12.2016 та зобов`язати начальника Добровеличківського РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) винести постанову про закриття виконавчого провадження.
Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи ПАТ КБ «Надра», ТОВ ФК «Еліт Фінанс» про скасування постанови старшого державного виконавця Добровеличківського районного відділу державної виконавчої служби ГУТЮ в Кіровоградській області про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 12.12.2016 та зобов`язання вчинити дії - відмовлено.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду, а скаргу задовольнити.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідно до витягу виконавчих дій виконавчого провадження №50001810 від 11.01.2021 встановлено, що стан виконавчого провадження №50001810 завершено за виконавчим листом від 18.12.2015 № 387/684/15-ц, дата надходження виконавчого документа 01.02.2016, боржник ОСОБА_1 , стягувач ПАТ КБ «Надра» стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» боргу в сумі 296333,39 гривень. 
Старшим державним виконавцем Войцехівським А.В. з метою забезпечення виконання рішення суду накладено арешт на все майно боржника. 
Підставою повернення 12.12.2016 виконавчого документа стягувачу, відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.2016, є відсутність майна у боржника, на яке може бути звернено стягнення, а також здійснення державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходів щодо розшуку такого майна, які виявились безрезультативними.
Відповідно до інформації ВП-спецрозділ від 01.02.2021, встановлено, що виконавче провадження №50223147 завершено за виконавчим листом від 19.01.2016 № 387/684/15-ц, дата надходження виконавчого документа 17.02.2016, боржник ОСОБА_1 , стягувач держава про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору в розмірі 987, 77 грн. Державним виконавцем 19.05.2016 закінчено ВП п.8 ч.1 ст. 49 (фактичне повне виконання рішення) .
Згідно листа державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 29.06.2021 №49902/19.6-17 встановлено, на виконанні знаходився виконавчий лист № 387/684/15-ц від 18.12.2015 виданий Добровеличківським районним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» боргу в сумі 296333,39 грн. 03.02.2016 згідно ст. 56 ЗУ "Про виконавче провадження" було винесено постанову про накладення арешту на майно ( кошти) боржника та оголошення заборони на його відчуження та направлення для виконання в органи та установи. 12.12.2016 згідно з п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (діючого в редакції на час виникнення правовідносин) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Зняття арешту з майна боржника є безпідставним.
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (зняття арешту, накладеного на майно боржника).
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання.
Примусове виконання рішень судів та інших юрисдикційних органів законом покладено на державну виконавчу службу. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) закріплені у Законі України «Про виконавче провадження».
Звертаючись до суду зі скаргою, скаржник вказував, що державний виконавець повернувши виконавчий лист у виконавчому провадженні №50001810 стягувачу фактично закінчив виконавче провадження, однак не зняв арешт як того вимагає Закон України «Про виконавче провадження».
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 наведеного Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
За приписами ч. 5 ст. 47 наведеного Закону, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.
Відповідно до ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених ч. 1 цієї статті випадках. При цьому, даною нормою не передбачено такого випадку закінчення виконавчого провадження, якщо виконавчий лист повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника.
Згідно з частинами першою та другою статті 50 наведеного Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
У відповідності до частин третьої - п`ятої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.
У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.
Крім того, згідно з підпунктом 4.11.1 пункту 4.11 Інструкції про проведення виконавчих дій, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України 15.12.1999 № 74/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.12.1999 за № 865/4158 (в редакції станом на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві) виконавчий документ, який прийнятий державним виконавцем до виконання, і за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, зокрема якщо в боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Аналіз наведених положень приводить до висновку, що у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження не є закінченим. До того ж, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, державному виконавцю і не надано право на зняття арешту з майна боржника.
Аналогічна позиція висвітлена у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15-г, зазначено, що «державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 березня 2020 року в справі № 127/2-1421/09 (провадження № 61-22895св19) вказано, що «частинами першою та другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаний з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Отже, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав перешкоджання провадженню виконавчих дій або не здійснення авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, оскільки відповідно до положень статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження не є закінченим». При цьому державним виконавцем винесено постанову не про закінчення виконавчого провадження (стаття 49 наведеного вище Закону), а про повернення виконавчого листа стягувачу (стаття 47 вказаного Закону), а не суду».
Таким чином, у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 2013) виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (зняття арешту, накладеного на майно боржника).
Як встановлено і вбачається із матеріалів справи, державним виконавцем повернуто виконавчий лист стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», тому підстави для зняття арешту майна відсутні. 
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні скарги.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться незгоди з висновками суду першої інстанції.
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, - 

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2021   року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: 

О.А. Письменний О.Л. Дуковський Л.М.Дьомич