ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року	  м. Одеса	Справа № 916/1398/22	

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Принцевської Н.М., Колоколова С.І.

секретар судового засідання: Соловйова В.Д.
за участю представників учасників справи:
від прокуратури – Бондаревський О.М., за посвідченням;
від Софіївської сільської ради, Миколаївська обл., Баштанський р-н, с. Софіївка  - не з`явився;
від Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, м. Миколаїв – не з`явився; 
від ОСОБА_1 , м. Миколаїв – не з`явився; 
від ОСОБА_2 , м. Миколаїв – не з`явився.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого заступника керівника Баштанської окружної прокуратури, Миколаївська обл., м. Баштанка
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.07.2022 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, м. Одеса, суддя Рога Н.В.
у справі №916/1398/22
за позовом Першого заступника керівника Баштанської окружної прокуратури, Миколаївська обл., м. Баштанка
в інтересах держави в особі Софіївської сільської ради, Миколаївська обл., Баштанський р-н, с. Софіївка
до відповідача  Товариства з обмеженою відповідальністю  “ВЛАДЕЛЕН”, м. Миколаїв
за участю третіх осіб   на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, м.Миколаїв; ОСОБА_1 , м. Миколаїв; ОСОБА_3 , м.Миколаїв
про   витребування земельної ділянки,-
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог, вимог заяви та ухвали суду першої інстанції.

В червні 2022 року Перший заступник керівника Баштанської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Софіївської сільської ради, с. Софіївка Миколаївської області до Товариства з обмеженою відповідальністю “ВЛАДЕЛЕН”, м. Миколаїв, у якому просив суд витребувати у відповідача на користь держави в особі Софіївської сільської ради  земельну ділянку кадастровий номер 4824585000:06:000:0368, площею 2,0000 га, яка розташована в межах території Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області; вирішити питання про стягнення з відповідача на користь Миколаївської обласної прокуратури судового збору за подання позовної заяви.
Зокрема, позовна заява обґрунтована тим, що під час моніторингу порушень вимог законодавства у галузі земельних відносин, прокурором було виявлено, що Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області було неправомірно здійснено розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення, зокрема земельною ділянкою  кадастровий номер 4824585000:06:000:0368, площею 2,0000 га, яка розташована в межах території Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області та передана ОСОБА_1 у власність, всупереч того, що останній вже отримував у приватну власність іншу земельну ділянку в порядку безоплатної приватизації, з огляду на що, ОСОБА_1 набув права власності на вказану земельну ділянку неправомірно та не у передбачений законом спосіб.
В подальшому, як зазначив прокурор, спірна земельна ділянка була відчужена на користь ОСОБА_3 , який, в свою чергу, уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю “ВЛАДЕЛЕН”, м. Миколаїв договір оренди, де об`єктом оренди виступала вказана вище земельна ділянка.
З огляду на вказане, прокурор вважає, що у даному випадку наявні порушення права комунальної власності територіальної громади на земельну ділянку, які потребують захисту у судовому порядку.
05.07.2022 року ухвалою Господарського суду Одеської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження  у справі №916/1398/22; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.
28.07.2022 року до Господарського суду Одеської області від Виконувача обов`язків керівника Баштанської окружної прокуратури надійшла заява про забезпечення позову (вх. №2-624/22) у якій прокурор просив суд першої інстанції вжити у даній справі заходи забезпечення позову шляхом: накладення арешту на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер 4824585000:06:000:0368, яка розташована в межах території Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області; заборони органам, які здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаної земельної ділянки (у тому числі, у разі зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки, її поділу чи об`єднання з іншими ділянками, укладання договорів, вчинення інших правочинів щодо неї); заборони Товариству з обмеженою відповідальністю “ВЛАДЕЛЕН”, м. Миколаїв, ОСОБА_3 вчиняти із зазначеною земельною ділянкою дії, спрямовані на зміну цільового призначення, її поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї; вирішити питання про розподіл судових витрат.
Обґрунтовуючи вказану заяву про забезпечення позову, прокурор, посилаючись на обставини, визначені ним в позовній заяві, зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю “ВЛАДЕЛЕН”, м. Миколаїв, як орендар земельної ділянки площею 2,0000 га кадастровий номер 4824585000:06:000:0368, яка розташована в межах території Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, та ОСОБА_2 , як власник зазначеної земельної ділянки, можуть розпорядитися нею на власний розсуд, у зв`язку з чим, на думку прокурора, існує очевидна небезпека відчуження земельної ділянки, що призведе до неможливості реального поновлення інтересів держави та повернення земельної ділянки належному власнику – Софіївській сільській раді, а також унеможливить або ускладнить виконання рішення суду у даній справі.
Крім того, як вказано прокурором, ОСОБА_2 , дізнавшись про розгляд даної справи, свідомо може здійснити дії щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, а орендар – відповідач по справі - в будь-який момент може передати права на спірну земельну ділянку іншій юридичній або фізичній особі на підставі цивільно-правових угод.
Таке розпорядження спірною земельною ділянкою, на переконання прокурора, призведе до неможливості реального поновлення інтересів держави та повернення земельної ділянки належному власнику – Софіївській сільській раді, а також унеможливить або ускладнить виконання рішення суду.
Разом з тим, прокурор вказує, що вказані способи забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами про витребування земельної ділянки, оскільки спір щодо цієї ділянки є реальним, носить матеріальний характер, а відсутність на неї обтяжень не перешкоджатиме подальшій зміні речових прав на землю, що може стати дійсною перешкодою в ефективному захисті та поновленні прав, якщо факт їх порушення буде встановлений судом при вирішенні спору.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.07.2022 року у справі №916/1398/22  у задоволенні заяви Першого заступника керівника Баштанської окружної прокуратури (вх.№2-624/22 від 28.07.2022 року) про вжиття заходів забезпечення позову у справі №916/1398/22  відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у зв`язку із ненаданням прокурором належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення відповідачами будь-яких дій, спрямованих на відчуження вказаного нерухомого майна, поділ або об`єднання спірної земельної ділянки з іншими земельними ділянками на підставі яких суд міг би дійти висновку про неможливість або утруднення виконання рішення суду у майбутньому, за умови задоволення позову, у разі невжиття таких заходів, підстави для задоволення його заяви про забезпечення позову – відсутні. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Перший заступник керівника Баштанської окружної прокуратури, Миколаївська обл., м. Баштанка з ухвалою суду першої інстанції не погодився, тому звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.07.2022 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі №916/1398/22 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву Першого заступника керівника Баштанської окружної прокуратури, Миколаївська обл., м. Баштанка про забезпечення позову від 28.07.2022 року (вх. №2-624/22) у зазначеній справі у повному обсязі, вирішити питання щодо відшкодування судових витрат по справі.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права, неповним з`ясуванням всіх обставин справи. 
Зокрема, прокурор, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, правові позиції Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, зазначив, що умовою застосування заходiв до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходiв може iстотно ускладнити чи унеможливити виконання рiшення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або iнтересiв позивача, що має бути пiдтверджено доказами наявностi фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. 
Прокурор зазначив, що власником спiрної земельної дiлянки виступає ОСОБА_2 , а користувачем та, як наслiдок, тимчасовим володiльцем – Товариство з обмеженою відповідальністю «Владелен». 
При цьому, наявнiсть у вказаних осiб правомочностей власника та землекористувача земельної дiлянки вказує на можливiсть у будь-який момент, в тому числi пiд час розгляду справи судом, але до прийняття ним остаточного рiшення у справi, розпорядитись спiрними земельними дiлянками на користь третiх осiб.
Тобто, як вважає прокурор, достовiрно знаючи про наявнiсть судового спору, ОСОБА_2 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Владелен», м. Миколаїв свiдомо можуть здiйснювати дiї щодо розпорядження землею та ухилення вiд виконання рiшення суду. 
З огляду на зазначене, прокурор переконаний, що у нього наявнi достатнi пiдстави вважати, що у випадку невжиття заходiв забезпечення позову у виглядi накладення арешту на спiрне нерухоме майно та заборони вчиняти певнi дiї, виконання рiшення, постановленого за вказаним позовом, буде унеможливлено, оскiльки власник та володiлець вказаного спiрного нерухомого майна має реальнi можливостi здiйснити його розпорядження. Більш того, прокурор вказує, що неодноразовий перехiд прав на спiрну земельну дiлянку пiсля їi незаконного вибуття з державної власностi та, з огляду на законні права власника та користувача такої дiлянки, достеменно свiдчить про вiльну можливiсть у будь-який час вчиняти будь-які реєстрацiйнi дiї щодо неї, що може призвести до необхiдностi замiни вiдповiдачiв у справi, змiни виду судочинства та затягування вирiшення спору по сутi.
Відтак, на переконання прокурора, вказані ним заходи забезпечення позову є достатнiми та належними заходами забезпечення вказаного позову, якi сприятимуть забезпеченню належної поведiнки вiдповiдача та третьої особи на час розгляду справи судом та носять тимчасовий характер обмежень щодо розпорядження земельною дiлянкою.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.08.2022 року за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Баштанської окружної прокуратури, Миколаївська обл., м. Баштанка на ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.07.2022 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі №916/1398/22 відкрито апеляційне провадження, справу призначено до судового розгляду.
В зв`язку з введенням на усій території України воєнного стану,  вирішено розглянути апеляційну скаргу Першого заступника керівника Баштанської окружної прокуратури, Миколаївська обл., м. Баштанка на ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.07.2022 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі №916/1398/22 у розумний строк та призначено розгляд справи № 916/1398/22 на 26.09.2022 року. 
Інші учасники справи своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористались, відзиви на апеляційну скаргу прокурора не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.
В судовому засіданні представник прокуратури підтримав  доводи та заперечення апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.07.2022 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі 916/1398/22 скасувати, заяву про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі.
Представники інших учасників справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи  роздруківки про направлення ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття та призначення справи до розгляду електронною поштою, копії поштових повідомлень про вручення поштових відправлень, будь-яких клопотань не подали.
Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України,  неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників інших учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно із п. 4 ч.1 ст.255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, а саме, про відмову у забезпеченні позову.
Відповідно до ч.1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а ухвала Господарського суду Одеської області від 29.07.2022 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі № 916/1398/22 частково не відповідає вимогам чинного процесуального законодавства України, у зв`язку із чим потребує часткового скасування, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення заяви прокурора про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, в червні 2022 року Перший заступник керівника Баштанської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Софіївської сільської ради, с. Софіївка Миколаївської області до Товариства з обмеженою відповідальністю “ВЛАДЕЛЕН”, м. Миколаїв, у якому просив суд витребувати у відповідача на користь держави в особі Софіївської сільської ради  земельну ділянку кадастровий номер 4824585000:06:000:0368, площею 2,0000 га, яка розташована в межах території Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області; вирішити питання про стягнення з відповідача на користь Миколаївської обласної прокуратури судового збору за подання позовної заяви.
Зокрема, позовна заява обґрунтована тим, що під час моніторингу порушень вимог законодавства у галузі земельних відносин, прокурором було виявлено, що Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області було неправомірно здійснено розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення, зокрема земельною ділянкою  кадастровий номер 4824585000:06:000:0368, площею 2,0000 га, яка розташована в межах території Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області та передана ОСОБА_1 у власність, всупереч того, що останній вже отримував у приватну власність іншу земельну ділянку в порядку безоплатної приватизації, з огляду на що, ОСОБА_1 набув права власності на вказану земельну ділянку неправомірно та не у передбачений законом спосіб.
В подальшому, як зазначив прокурор, спірна земельна ділянка була відчужена на користь ОСОБА_3 , який, в свою чергу, уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю “ВЛАДЕЛЕН”, м. Миколаїв договір оренди, де об`єктом оренди виступала вказана вище земельна ділянка.
З огляду на вказане, прокурор вважає, що у даному випадку наявні порушення права комунальної власності територіальної громади на земельну ділянку, які потребують захисту у судовому порядку.
На підтвердження вказаних обставин, прокурором до позовної заяви додано копії наступних документів:
-          Наказу ГУ ДГК у Миколаївській області від 19.03.2019 року №1771/0/14-19-СГ;
-          Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;
-          Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості;
-          Листа Баштанської окружної прокуратури від 18.06.2021 року;
-          Інформації Софіївської сільської ради від 12.07.2021 року;
-          Витягів з ЄДРЮОФОП на позивачів та відповідачів;
-          Договору купівлі-продажу від 28.03.2019 року №1500;
-          Листа Баштанської окружної прокуратури про пред`явлення позову;
05.07.2022 року ухвалою Господарського суду Одеської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження  у справі №916/1398/22; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.
В подальшому, 28.07.2022 року до Господарського суду Одеської області від Виконувача обов`язків керівника Баштанської окружної прокуратури надійшла заява про забезпечення позову (вх. №2-624/22) у якій прокурор просив суд першої інстанції вжити у даній справі заходи забезпечення позову шляхом: накладення арешту на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер 4824585000:06:000:0368, яка розташована в межах території Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області; заборонити органам, які здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаної земельної ділянки (у тому числі, у разі зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки, її поділу чи об`єднання з іншими ділянками, укладання договорів, вчинення інших правочинів щодо неї); заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю “ВЛАДЕЛЕН”, м. Миколаїв, ОСОБА_3 вчиняти із зазначеною земельною ділянкою дії, спрямовані на зміну цільового призначення, її поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї.
Вказана заява ґрунтується на наступних обставинах:
-          Баштанською окружною прокуратурою пред`явлено позов в інтересах держави в особi Софіївської сiльської ради до Товариства з обмеженою вiдповiдальнiстю «Владелен», третi особи: Головне управлiння Держгеокадастру у Миколаївській областi, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки;
-          Пiдставою для пред`явлення позову стало порушення           вимог законодавства щодо порядку отримання у власнiсть земельної дiлянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства;
-          Зокрема, як вказав прокурор, Наказом ГУ ДГК у Миколаївській областi №1771/0/14/-19-СГ вiд 19.03.2019 року затверджено документацію із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власнiсть та надано ОСОБА_1 у власнiсть земельну дiлянку площею 2,0000 га, в тому числi пасовищ площею 2,0000 га (кадастровий номер 4824585000:06:000:0368) iз земель сільськогосподарського призначення державної власностi без змiни цiльового призначення для ведення особистого селянського господарства в межах території Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської областi пiсля того, як ОСОБА_1 вже ранiше використав своє право на безоплатне отримання у власнiсть земельної дiлянки для таких же цілей в межах норм безоплатної передачi земельних дiлянок для даного виду використання, чим було порушено положення ст. ст.116,118, 121 Земельного кодексу України;
-          Прокурор зауважив, що в подальшому, ОСОБА_1 на пiдставi договору купівлі-продажу земельної дiлянки  №1500 вiд 28.03.2019 року, посвiдченого приватним нотарiусом Миколаївського мiського нотарiального округу Боненко Т.Л., вiдчужив право власностi на вказану земельну дiлянку на користь ОСОБА_3 , про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис № 30952555, з огляду на що, ОСОБА_2 придбав вказану земельну дiлянку в особи, яка, не мала права їi отримувати та вiдчужувати;
-          Після вказаного, 05.05.2021 року мiж Орлом В.М. та Товариством з обмеженою вiдповiдальнiстю «Владелен», м. Миколаїв укладено договiр оренди вказаної вище земельної ділянки, термiном на 10 рокiв 7 мiсяцiв та 16 днiв до 21.12.2031 року, про що 05.08.2021 року внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 43386534;
-          Прокурор у заяві зауважує, що його звернення до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби по вiдновленню законностi при вирiшеннi суспiльно важливого питання щодо збереження земель сiльськогосподарського призначення;
-          Посилаючись на вимоги процесуального законодавства щодо підстав для забезпечення позову та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, прокурор наголошує, що у даному випадку вбачаються пiдстави для вжиття заходiв забезпечення позову шляхом, визначеним останнім у прохальній частині заяви про забезпечення позову, оскільки наявнiсть у ОСОБА_3 правомочностей власника майна вказує на можливiсть у будь-який момент, в тому числi пiд час розгляду справи судом, але до прийняття ним остаточного рiшення у справі, розпорядитись спiрною земельною дiлянкою на користь третiх осiб. Крім того, ОСОБА_2 , достовiрно знаючи про наявнiсть судового спору, свідомо може здiйснювати дiї щодо розпорядження спiрною землею, а саме, може iнiцiювати питання щодо змiни їi цiльового призначення та виду її функцiонального використання, що у подальшому призведе до необхiдностi скасування вiдповiдних рiшень органiв виконавчої влади шляхом звернення до суду з iншими позовними заявами. У свою чергу, орендар дiлянки також у будь-який момент може передати права на дiлянку iншiй юридичнiй або фiзичнiй особi на пiдставi цивільно-правових угод (суборенда та iншi);
-          Крім того, прокурор вважає, що вказанi ним способи забезпечення позову є спiвмiрними iз заявленою позовною вимогою про витребування земельної дiлянки, оскiльки спiр щодо цiєї дiлянки є реальним, носить матерiальний характер, власником спiрного майна є ОСОБА_2 , користувачем – Товариство з обмеженою відповідальністю «Владелен», м. Миколаїв, а вiдсутнiсть обтяжень спірної нерухомостi не перешкоджатиме подальшiй зміні речових прав на землю, що може стати дiйсною перешкодою в ефективному захистi та поновленнi прав, якшо факт їx порушення буде встановлений судом при вирішенні спору.
Оскаржуваною ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.07.2022 року у справі №916/1398/22 у задоволенні заяви Першого заступника керівника Баштанської окружної прокуратури (вх.№2-624/22 від 28.07.2022р.) про вжиття заходів забезпечення позову у справі №916/1398/22  відмовлено., незгода з якою стала підставою для звернення прокурора з відповідною апеляційною скаргою.
Предметом апеляційного перегляду у даній справі є наявність або відсутність підстав для задоволення заяви прокурора про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер 4824585000:06:000:0368, яка розташована в межах території Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області; заборони органам, які здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаної земельної ділянки (у тому числі, у разі зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки, її поділу чи об`єднання з іншими ділянками, укладання договорів, вчинення інших правочинів щодо неї); заборони Товариству з обмеженою відповідальністю “ВЛАДЕЛЕН”, м. Миколаїв, ОСОБА_3 вчиняти із зазначеною земельною ділянкою дії, спрямовані на зміну цільового призначення, її поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви часткового прийняття аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції  частково не погодився з висновками суду першої інстанції.

Забезпечення позову – це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.
Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
В силу приписів ч. 1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;
6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;
7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
За приписами ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 5, 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника по забезпеченню позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. 
Так, згідно зі ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
При вжитті таких заходів суд повинен з`ясувати наявність зв`язку між конкретним видом забезпечувальних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Таким чином, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
При вжитті таких заходів суд повинен з`ясувати наявність зв`язку між конкретним видом забезпечувальних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Таким чином, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
При цьому, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість заподіяння шкоди позивачу без наведення відповідного обґрунтування ухилення відповідної особи від виконання судового рішення не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.
Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.   
При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Як було встановлено вище, предметом позову у даній справі є вимога майнового характеру – витребування земельної ділянки у відповідача на користь держави в особі Софіївської сільської ради  земельну ділянку кадастровий номер 4824585000:06:000:0368, площею 2,0000 га, яка розташована в межах території Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області.
Так, зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) або повернення  майна чи про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 15.01.2019 року у справі № 915/870/18 та від 05.09.2019 року у справі № 911/527/19.
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18, зазначено, що у немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Отже, у даному випадку, з урахуванням правової природи вимог позовної заяви, судом, під час вирішення питання про забезпечення позову має досліджуватись така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття такого заходу як арешт майна, яке є предметом спору, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду (такої правової позиції дотримано касаційним судом у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.09.2020 року у справі №925/77/20).
Крім того, колегія суддів зазначає, що адекватність певного заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії (висновки про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №916/2786/17).
Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.
До того ж, заявник самостійно обирає конкретний вид забезпечення позову, а суд дає тільки оцінку його співмірності заявленим позовним вимогам.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Крім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. 
Системний аналіз висновків про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17, та положень ч. 1 ст. 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України, дає підстави дійти до висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч.2, 5, 6, 7 ст. 137 Господарським процесуальним кодексом України).
Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.
При цьому, судова колегія зазначає, що підстава вжиття заходів забезпечення позову, як ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, також має бути підтверджена відповідними доказами, які б підтверджували обставини, на які посилається заявник, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість того, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав.
Так, в даному випадку, прокурор просив суд застосувати такі види забезпечення позову, як накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером 4824585000:06:000:0368, яка розташована в межах території Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області; заборони органам, які здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаної земельної ділянки (у тому числі, у разі зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки, її поділу чи об`єднання з іншими ділянками, укладання договорів, вчинення інших правочинів щодо неї); заборони Товариству з обмеженою відповідальністю “ВЛАДЕЛЕН”, м. Миколаїв, ОСОБА_3 вчиняти із зазначеною земельною ділянкою дії, спрямовані на зміну цільового призначення, її поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї.
Колегія суддів зазначає, що адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зменшення його вартості. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 910/17014/20, від 28.07.2021 у справі № 910/3704/21, від 12.10.2021 у справі № 908/1487/21 (908/1624/21)).
Під час вирішення питання про забезпечення позову шляхом арешту, судом встановлюються обставини чи піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна, у даному випадку, має стосуватись майна, що належить до предмета спору. При цьому, також встановлюється, чи такий вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Подібні правові позиції викладено у постановах Верховного суду від 14.08.2018 у справі № 916/10/18, від 13.10.2020 у справі №917/273/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 09.06.2021 у справі №10/5026/290/2011(925/1502/20).
Відтак, переглядаючи оскаржувану ухвалу, судова колегія дійшла висновку, що визначений заявником спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку, в даному випадку неспівмірний із предметом позову, оскільки відсутні такі матеріальні об`єкти (наприклад, гроші, рухоме майно), на які накладається саме арешт як вид забезпечення позову та застосування саме такого способу забезпечення позову може призвести до безпідставного обмеження законного власника щодо розпорядження спірною земельною ділянкою. Крім того, колегією суддів встановлено, що матеріали справи не містять належних доказів для застосування судом саме такого виду забезпечення позову, як накладення арешту.
З огляду на що, відмова місцевого господарського суду у застосуванні такого заходу забезпечення позову як арешт спірної земельної ділянки є правомірною та скасування не потребує.
Разом з тим, з огляду на підстави та предмет позову у даній справі, а також обставини, які свідчать про вчинення ОСОБА_1 , м. Миколаїв дій, спрямованих на передачу спірної земельної ділянки третій особі, а саме ОСОБА_3 , який в подальшому здійснив передачу вказаної земельної ділянки в оренду відповідачу по справі, що підтверджується наявними у матеріалах справи: договором купівлі-продажу земельної ділянки від 28.03.2019 року №1500, актуальною інформацією про об`єкт нерухомого майна, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.06.2022 року, припущення прокурора, що існує очевидна небезпека відчуження спірної земельної ділянки, зміна її цільового призначення, поділ чи об`єднання з іншими ділянками, укладання договорів, вчинення інших правочинів щодо неї, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, є достатньо обґрунтованими.
Колегія суддів зазначає, що позов забезпечується в тому числі забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання (п. 4 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).
Заборона відповідачеві, іншим особам вчиняти певні дії повинна узгоджуватись з предметом позову, тобто, що така заборона має стосуватися виключно спірного майна
За таких обставин, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що заявлений прокурором спосіб забезпечення позову у вигляді заборони органам, які здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4824585000:06:000:0368, яка розташована в межах території Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області (у тому числі, у разі зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки, її поділу чи об`єднання з іншими ділянками, укладання договорів, вчинення інших правочинів щодо неї) та заборони Товариству з обмеженою відповідальністю “ВЛАДЕЛЕН”, м. Миколаїв, ОСОБА_3 вчиняти із зазначеною земельною ділянкою дії, спрямовані на зміну цільового призначення, її поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї є обґрунтованим, співмірним заявленим позовним вимогам та достатнім для того, щоб забезпечити справедливе та ефективне відновлення порушених прав позивачу, у разі задоволення позову.
З урахуванням зазначеного, судова колегія вважає, що заява виконувача обов`язків керівника Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області № 2-624/22 від 28.07.2022 року про забезпечення позову у справі № 916/1398/22 підлягає задоволенню частково, а позов - забезпеченню шляхом заборони відповідних дій, з огляду на що, ухвала місцевого господарського суду в цій частині потребує скасування, як така, що постановлена без урахування вимог процесуального закону.
Разом з тим, колегія суддів вважає необхідним зауважити, що забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або згідно з положеннями ч. 7 ст. 145 Господарського процесуального кодексу України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження - вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (ч. 8 цієї статті).
Проте, вжиття заходів забезпечення позову є наслідком, лише, збереження існуючого становища до розгляду справи по суті та ніяким чином не зумовлює фактичного вирішення спору по суті.
Так, колегія суддів зазначає, що у даному випадку, заявником не визначено, до якого моменту у часі необхідно забезпечити позов, що призведе до необґрунтованого обмеження прав законного власника земельної ділянки, в зв`язку з чим забезпечення позову шляхом заборони органам, які здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4824585000:06:000:0368, яка розташована в межах території Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області (у тому числі, у разі зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки, її поділу чи об`єднання з іншими ділянками, укладання договорів, вчинення інших правочинів щодо неї) та заборони Товариству з обмеженою відповідальністю “ВЛАДЕЛЕН”, м. Миколаїв, ОСОБА_3 вчиняти із зазначеною земельною ділянкою дії, спрямовані на зміну цільового призначення, її поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї, має бути встановлено до набрання законної сили рішенням у даній справі.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, зокрема, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України).
За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що аргументи, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє часткове підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, у зв`язку з чим апеляційна скарга Першого заступника керівника Баштанської окружної прокуратури, Миколаївська обл., м. Баштанка потребує часткового задоволення, а ухвала Господарського суду Одеської області від 29.07.2022 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі № 916/1398/22 частково не відповідає вимогам чинного процесуального законодавства України, у зв`язку із чим потребує часткового скасування, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення заяви прокурора про забезпечення позову.
Якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідних апеляційних скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. 136-140, 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,-
П О С Т А Н О В И В:
          Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Баштанської окружної прокуратури, Миколаївська обл., м. Баштанка на ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.07.2022 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі №916/1398/22 задовольнити частково.
          Ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.07.2022 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі №916/1398/22 скасувати частково.
          Заяву           Виконувача обов`язків керівника Баштанської окружної прокуратури про забезпечення позову від 28.07.2022 року вх. №2-624/22 у справі №916/1398/22 – задовольнити частково.
          Заборонити органам, які здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки,  площею 2,0000 га, кадастровий номер 4824585000:06:000:0368, яка розташована в межах території Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області (у тому числі, у разі зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки, її поділу чи об`єднання з іншими ділянками, укладання договорів, вчинення інших правочинів щодо неї), до набрання законної сили рішенням у даній справі.
Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю “ВЛАДЕЛЕН”, м. Миколаїв, ОСОБА_3 , м. Миколаїв вчиняти із зазначеною земельною ділянкою дії, спрямовані на зміну цільового призначення, її поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї, до набрання законної сили рішенням у даній справі.
В іншій частині ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.07.2022 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі №916/1398/22 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.
Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 26.09.2022 року. 
Повний текст постанови складено 27.09.2022 року.

             Головуючий суддя 	             Г.І. Діброва	
Судді 	Н.М. Принцевська 	
 	С.І. Колоколов