ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
06 вересня 2022 року
м. Київ
 
справа № 587/2/20
провадження № 51-1161км22
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
представника цивільного
відповідача                                    ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ТОВ «Євротранс» на вирок Сумського районного суду Сумської області від 14 червня 2021 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 10 грудня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019200260000662, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Сумського районного суду Сумської області від 14 червня 2021 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. 
На підставі ст. 75 КК України  ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України. 
Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави 18 683 гривні 56 копійок шкоди у зв`язку з перебуванням постраждалого ОСОБА_9 на лікуванні в КНП СОР «Сумська обласна клінічна лікарня».
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранс» (далі – ТОВ «Євротранс») на користь потерпілої ОСОБА_10 80 000 гривень моральної шкоди.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (далі – ПАТ «Страхова компанія «Еталон») на користь потерпілої ОСОБА_10 5 367 гривень 44 копійки завданої матеріальної шкоди.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 26 жовтня 2019 року, близько 19:00, керуючи технічно справним автомобілем «RENAULT MAGNUM 440 E-TECH», д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом «GRAY ADAMS GA3FL», д.н.з. НОМЕР_2 , на 22 км автодороги «Суми-Полтава» в напрямку м. Суми, знехтувавши безпекою дорожнього руху, не вибрав допустимого швидкісного режиму в умовах фактичної видимості дороги в напрямку руху та за наявності в нього об`єктивної можливості виявити на проїзній частині перешкоду для руху, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 .
Порушення ОСОБА_8 пунктів 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою (далі - ДТП), внаслідок якої ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 10 грудня 2021 року вирок районного суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду в частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Аргументуючи свою позицію, зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б підтверджували факт перебування  ОСОБА_11 у трудових відносинах із ТОВ «Євротранс», а тому стягнення завданої шкоди із вказаної юридичної особи є безпідставним.
Також звертає увагу на те, що між ТОВ «Євротранс» як власником транспортного засобу та страховою компанієюПАТ «Страхова компанія «Еталон» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому суд безпідставно стягнув моральну шкоду тільки з володільця автомобіля.
Крім цього, адвокат ОСОБА_7 вважає необґрунтованим рішення про стягнення моральної шкоди саме в розмірі 80 000 гривень.
Позиції інших учасників судового провадження
На касаційну скаргу цивільного відповідача представник потерпілої ОСОБА_12 подав письмові заперечення, де зазначив, що не підтримує заявлених вимог та просить залишити вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції без зміни.
У судовому засіданні представник цивільного відповідача ОСОБА_6 просила задовольнити касаційну скаргу на викладених у ній підставах.
Прокурор ОСОБА_5 просив залишити судові рішення щодо ОСОБА_8 без зміни як законні, а касаційну скаргу, подану в інтересах ТОВ «Євротранс» – без задоволення як необґрунтовану.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Доведеність винуватості    ОСОБА_11 у вчиненні злочину, за який його засуджено, кваліфікація вчиненого за ч. 2 ст. 286 КК України та правильність призначеного засудженому покарання в касаційному порядку не оспорюються, тому колегія суддів у цій частині судових рішень не перевіряє.
Доводи адвоката, наведені ним у касаційній скарзі, про відсутність правових підстав для стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП із ТОВ «Євротранс», є неспроможними з огляду на таке.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до положень ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
З огляду на це, під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників і характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також визначити порядок її відшкодування.
За правилами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до вимог ст. 1171 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх обов`язків.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_10 подала цивільний позов про стягнення з ТОВ «Євротранс» та ПАТ «Страхова компанія «Еталон» відшкодування моральної та матеріальної шкоди відповідно.
Суд першої інстанції з показань обвинуваченого, довідки та характеристики (а.с. 217-218), виданих ТОВ «Євротранс», встановив, що на момент скоєння ДТП   ОСОБА_13 працював водієм у ТОВ «Євротранс» та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 транспортним засобом, яке належить указаному підприємству.
Таким чином, висновок місцевого суду про те, що у цьому кримінальному провадженні шкода була заподіяна обвинуваченим під час виконання ним своїх трудових обов`язків, є обґрунтованим та підтверджений належними і допустимими доказами, а твердження адвоката   ОСОБА_7 про протилежне є безпідставними.
Крім цього, Суд знаходить необґрунтованими доводи про те, що місцевий суд дійшов неправильних висновків про стягнення всього розміру моральної шкоди виключно із ТОВ «Євротранс».
За моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.
Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV (далі- Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Положеннями п. 27.3 ст. 27 Закону № 1961-IV визначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).
За матеріалами кримінального провадження, з позовом про відшкодування моральної шкоди до ТОВ «Євротранс» звернулися потерпіла, яка є сестрою загиблого в ДТП, тобто не входить до кола осіб перед якими у страхової виникає обов`язок відшкодування моральної шкоди замість страховика.
Враховуючи викладене, рішення місцевого суду про стягнення усієї суми, яка підлягала стягненню на користь  ОСОБА_10 , із ТОВ «Євротранс» є обґрунтованим та законним, а посилання адвоката на положення ст. 26-1Закону N 1961-IV - неспроможними, оскільки вказана норма закону застосовується за обставин, коли моральну шкоду заподіяно безпосередньо потерпілому - фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров`я під час ДТП.
З цих же підстав помилковим є посилання цивільного відповідача на правову позицію, викладену у постанові Великої палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц).
Поміж іншого не знайшли свого підтвердження й доводи про надмірно великий розмір компенсації моральної шкоди, який підлягав до стягнення на користь потерпілої ОСОБА_10 .
Так, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала через протиправну поведінку щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
При цьому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести в рішенні відповідні мотиви.
Таким чином, законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.
Визначаючи суму коштів, яку слід було стягнути на користь потерпілої, суд першої інстанції врахував, що в результаті ДТП, яка сталася з вини  ОСОБА_11 , ОСОБА_10 втратила рідного брата - ОСОБА_9 , протягом тривалого часу був порушений її звичний спосіб життя та виникло нервове потрясіння. При цьому, суд взяв до уваги й те, що шкода була завдана саме необережними діями обвинуваченого, а її заподіянню посприяв факт перебування ОСОБА_9 на проїжджій частині напідпитку.
З огляду на викладене, на думку колегії суддів Верховного Суду, вирок місцевого суду щодо часткового задоволення цивільного позову потерпілої та стягнення на її користь моральної шкоди саме в розмірі 80 000 гривень є обґрунтованим, узгоджується з принципом розумності, виваженості та справедливості, відповідає характеру й обсягу заподіяних потерпілою моральних страждань.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК України дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі цивільного відповідача доводам, в тому числі й тим, на які адвокат ОСОБА_7 послався у касаційній скарзі, та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.
Оскаржувані судові рішення постановлено з додержанням статей 370, 374 та 419 КПК України, є належним чином обґрунтованими, у них викладено конкретні мотиви з яких виходили суди першої та апеляційної інстанцій приймаючи такі рішення та положення закону, якими вони керувалися.
Враховуючи викладене, суди правильно вирішили питання порядку і розміру відшкодування моральної шкоди потерпілій. Істотних порушень кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, у кримінальному провадженні не встановлено.
Отже, підстави для задоволення касаційної скарги адвоката відсутні.
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
у х в а л и в:
Вирок Сумського районного суду Сумської області від 14 червня 2021 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 10 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ТОВ «Євротранс» – без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді

ОСОБА_14                              ОСОБА_2                                ОСОБА_3