П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

__________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 листопада 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/24557/21	

Головуючий І інстанції: Харченко Ю.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від     04 липня 2022 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 04.07.2022р.) про залишення без розгляду позовної заяви Головного управління ДПС в Одеській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу, -
В С Т А Н О В И В:
06.12.2021р. представник ГУ ДПС в Одеській області звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ФОП ОСОБА_1 , в якому просив суд стягнути з відповідача: 
- суму заборгованості з орендної плати з фізичних осіб у розмірі - 20006,24 грн. на бюджетний рахунок: UA488999980334189815000015710, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код: 37607526, КБК: 18010900, отримувач коштів: ГУК Од.обл./м.Роздiльна/18010900; 
- суму заборгованості з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі - 54451,11 грн. на бюджетний рахунок: UA688999980314050512000015654, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код: 37607526, КБК: 18010300, отримувач коштів: ГУК в Од.обл./с.Дачне/18010300; 
- суму заборгованості з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі - 94137,02 грн. на бюджетний рахунок: UA628999980314020512000015710, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код: 37607526, КБК: 18010300, отримувач коштів: ГУК в Од.обл./м.Роздiльна/18010300.
Ухвалами Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2021р. та від 14.02.2022р. позовну заяву ГУ ДПС в Одеській області було прийнято до розгляду та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.
13.04.2022р. суд першої інстанції своєю ухвалою залишив без руху позовну заяву ГУ ДПС в Одеській області на підставі ч.13 ст.171 КАС України, надавши п`ятиденний строк для усунення її недоліків шляхом подання додаткових письмових доказів (з урахуванням окреслених висновків суду).
Зокрема, суд першої інстанції звернув увагу на те, що позивачем було надано до суду докази направлення ФОП ОСОБА_1 податкової вимоги форми «Ф» від 05.12.2018р. №12093-54 із відповідними поштовими відмітками органу поштового зв`язку, з котрих, зокрема, не вбачається ані дати направлення вказаного поштового відправлення, ані дати його отримання. Так, за даними відстеження сервісу АТ «Укрпошта» стосовно штрих-кодового ідентифікатора (6504408758475), який зазначений на поштовій кореспонденції, міститься інформація про те, що дані про відправлення за номером: 6504408758475 на даний час відсутні (тобто не зареєстровані в системі), що, у свою чергу, унеможливлює встановлення дати направлення цього поштового відправлення або його отримання. При цьому, можливість ідентифікувати який саме документ надісланий на адресу відповідача - відсутня. 
Також, судом 1-ї інстанції встановлено те, що за інформацією, наявною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідача є: АДРЕСА_1 , однак позивачем податкова вимога форми «Ф» від 05.12.2018р. №12093-54 направлена на адресу: АДРЕСА_2 .   
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21.04.2022р. ГУ ДПС в Одеській області продовжено строк усунення недоліків поданої ним позовної заяви
Позивача повідомлено про необхідність у десятиденний строк з дня отримання вказаної ухвали від 21.04.2022р. усунути недоліки у позовній заяві та роз`яснено, що в разі не усунення недоліків позовна заява буде залишена без розгляду.
05.05.2022р. до суду першої інстанції від ГУ ДПС в Одеській області надійшло клопотання, у якому зазначено, що податкова вимога форми «Ф» від 05.12.2018р. №12093-54 була направлена позивачем відповідно до вимог ПК України, зважаючи на відсутність обов`язку у контролюючого органу направляти податкові вимоги поштовими відправленнями з описом вкладення. Також, ГУ ДПС в Одеській області наголошено на тому, що податкова вимога форми «Ф» від 05.12.2018р. №12093-54 сформована на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем податкового органу на суму 2286,08 грн., та надіслана на адресу ФОП ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 -   згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.   
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10.05.2022р. ГУ ДПС в Одеській області повторно продовжено строк для усунення недоліків, зазначивши про необхідність усунення останніх у повному обсязі протягом п`яти днів, з дня отримання даного судового рішення, шляхом надання відповідних доказів на підтвердження та обґрунтування заявлених позовних вимог.
У вказаній ухвалі від 10.05.2022р. судом першої інстанції було зазначено, що в позовній заяві ГУ ДПС в Одеській області просить суд стягнути з відповідача суму податкової заборгованості у загальному розмірі - 168594,37 грн., вказуючи, що спірна заборгованість складається з: 
- орендної плати з фізичних осіб у сумі - 20006,24 грн., яка виникла в результаті самостійного нарахування платником податкової декларації від 18.02.2020р. №5767 на суму - 1088,40 грн. (податкове зобов`язання) та від 22.02.2021р. №2794 на суму - 18917,84 грн. (податкове зобов`язання);
- з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у сумі - 54451,11 грн., яка виникла в результаті винесення податкового повідомлення-рішення від 20.08.2019р. №0172921-5007-1553 - 94137,02 грн. (податкове зобов`язання);
- з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у сумі - 94137,02 грн., яка виникла в результаті винесення податкового повідомлення-рішення від 20.08.2019р. №0172920-5007-1553 - 54451,11 грн. (податкове зобов`язання).
Разом із тим, як було встановлено судом першої інстанції, у зв`язку з несплатою боржником заборгованості податковим органом винесено податкову вимогу форми «Ф» від 05.12.2018р. за №12093-54, яку було направлено рекомендованим листом на адресу відповідача - ФОП ОСОБА_1 . Тобто, зазначена податкова вимога форми «Ф» від 05.12.2018р. №12093-54 була винесена контролюючим органом до того як у відповідача - ФОП ОСОБА_1 виникла спірна податкова заборгованість.
24.05.2022р. позивачем подано до суду першої інстанції клопотання про усунення недоліків, у якій останній надав додаткові пояснення стосовно оформлення даного адміністративного позову та, зокрема, надав уточнену позовну заяву з додатками. Так, ГУ ДПС в Одеській області зазначено, що згідно зі ст.59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому  податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається). Також, за приписами пп.4.1 п.4 «Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових вимог платникам податків» (затв. наказом Міністерства фінансів України від 08.02.2021р. за    №63), податкові вимоги формуються в автоматичному режимі на підставі облікових даних з карток особових рахунків платника податків. Так, 05.12.2018р. сформовано, зареєстровано та направлено ФОП ОСОБА_1 податкову вимогу форми   «Ф» від 05.12.2018р. №12093-54 на суму - 2286,08 грн. Водночас, станом на 20.05.2022р., у відповідності до інформаційно-телекомунікаційних систем податкового органу, іншої крім вищезазначеної вимоги не сформовано. 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2022 року позовну заяву ГУ ДПС в Одеській області залишено без розгляду на підставі п.7 ч.1 ст.240 КАС України.
Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, позивач 21.07.2022р. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09.07.2022р. та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті. Зокрема, позивач зазначає про те, що вищевказана ухвала прийнята з надмірним формалізмом та без урахування доводів, що неодноразово були наведені ГУ ДПС в Одеській області у клопотаннях про усунення недоліків.
11.08.2022р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.08.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження. 
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 та ч.1 ст.312 КАС України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для її задоволення.
Так, за змістом ч.ч.1,2 ст.169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.ст.160,161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 
Пунктом 6 ч.1 ст.171 КАС України регламентовано, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Як встановлено ч.13 ст.169 КАС України, суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.160,161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.
Якщо ж позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду (ч.15 ст.171 КАС України).
Відповідно до п.7 ч.1 ст.240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам ст.ст.160,161,172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.
Аналіз наведених норм свідчить, що залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання. Недоліки можуть стосуватися як самої позовної заяви (змісту та форми), так і порядку подання. 
При цьому, слід зазначити, що оцінка позовної заяви та констатація певних недоліків у ній є суб`єктивною. Водночас, беручи до уваги завдання суду забезпечити розгляд і вирішення справи в розумний строк, суд може не залишати позовну заяву без руху, якщо певні недоліки є неістотними, можуть бути усунуті в процесі підготовки справи до судового розгляду і не впливають на оцінку обставин, які є підставою для відкриття провадження у справі. Подання ж доказів можливе і на наступних стадіях судового процесу, а тому суд не вправі через неподання доказів (або нібито їх невідповідність) при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.
Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд у своїй постанові від 27.07.2022р. у справі № 320/7112/21.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд 1-ї інстанції виходив із того, що незважаючи на вимоги ухвали від 10.05.2022р. - надати відповідні докази на підтвердження та обґрунтування позовних вимог, позивачем не подано належним чином оформленої заяви про усунення недоліків позовної заяви із відповідними додатками (документами), що, у відповідності до ч.15 ст.171 та п.7 ч.1 ст.240 КАС України, є підставою для залишення позову без розгляду.
Разом із тим, судова колегія вважає наведений висновок суду 1-ї інстанції необґрунтованим, безпідставним та передчасним, з огляду на наступне.
Так, процесуальне законодавство дійсно встановлює певні вимоги до змісту позовної заяви, які визначені у ст.160 КАС України.
Згідно з приписами цієї норми, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог відносно кожного з відповідачів, а також зазначає докази, що підтверджують вказані обставини. У позовній заяві також можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору (п.п.4-5,9 ч.5 цієї статті).
У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору (ч.9 ст.160 КАС України).
Як уже було встановлено вище, серед недоліків, не усунення яких фактично й стало підставою для прийняття оскаржуваної ухвали, судом 1-ї інстанції визначено невідповідність позовної заяви вимогам п.п.4-5 ч.5 ст.160 КАС України (обґрунтування позовних вимог).
Однак, аналізуючи зміст адміністративного позову ГУ ДПС в Одеській області, колегія суддів вважає, що наведені обставини, якими обґрунтовані позовні вимоги та сам зміст позовних вимог, дають можливість встановити предмет спору, яким, у даному випадку, є стягнення з відповідача суми заборгованості з орендної плати з фізичних осіб (у розмірі - 20006,24 грн.), суми заборгованості з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (у розмірі - 54451,11 грн.), а також суми заборгованості з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (у розмірі - 94137,02 грн.). 
Підставою ж для подання адміністративного позову є несплата відповідачем зазначеної суми заборгованості.
У контексті викладеного, варто звернути увагу на те, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до суду виключно у випадках, які визначені Конституцією та законами України (ч.4 ст.5 КАС України).
У той же час, за правилами ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом
Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що зі змісту ч.4 ст.160 КАС України вбачається право позивача викладати обставини, якими обґрунтовуються вимоги, з метою чого останній в даному питанні користується певною свободою. Тобто, процесуальне законодавство не передбачає вимог відносно обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) відповідного порушення. Сам зміст заявлених позовних вимог та виклад обставин, якими обґрунтовуються такі вимоги, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але поряд з цим принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб встановити предмет відповідного спору, його юрисдикційну належність, характер заявлених вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання правовідносин, та обставини, за яких можна ухвалити одне із обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною або неприйнятною. 
При цьому, суд має оцінити переконливість викладених доводів на предмет їх достатності для задоволення позову і не може перебирати на себе права позивача у цих питаннях.
Отже, оцінюючи поданий позивачем позов, колегія суддів доходить висновку, що викладені у ньому вимоги та обставини є зрозумілими і надавали можливість їх розглянути та вирішити справу по суті.
Більш того, як вбачається із матеріалів справи, ГУ ДПС в Одеській області у письмовому вигляді висловлені свої заперечення щодо підстав, наявність яких пов`язувалася із висновком суду 1-ї інстанції про невідповідність позовної заяви вимогам ст.ст.160,161 КАС України. 
Проте, наведеним аргументам правова оцінка судом попередньої інстанції в контексті обставин справи не надавалася.
Колегія суддів наголошує на тому, що якщо особа наводить аргументи, які свідчать про помилковість висновків суду, з якими пов`язувалося залишення позовної заяви без руху, суд повинен зважати на них і у разі обґрунтованості цих заперечень, виходити з того, що недолік відсутній, а тому усувати його не потрібно. Суд не зв`язаний своїми помилками.
Водночас, залишаючи позовну заяву спочатку без руху та, у подальшому, без розгляду, суд 1-ї інстанції вкотре зазначив, що позивачем не долучені у повному обсязі докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та їх належним чином засвідчених копій.
Дійсно, відповідно до ч.4 ст.161 КАС України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
При цьому, ст.77 КАС України також закріплено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, окрім випадків, визначених цим Кодексом. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу (ч.3 ст.80 КАС України).
Як визначено у ч.10 ст.79 КАС України, докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не визначено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.
Також, слід звернути увагу й на те, що за правилами ч.2 ст.94 КАС України, письмові докази подаються в оригіналі або ж в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. 
Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч.6 ст.94 КАС України).
Проаналізувавши наведені норми КАС України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи шляхом прийняття ухвал про витребування доказів. Водночас, позивач у випадку не долучення певного доказу до позовної заяви має право заявити клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. У разі, якщо суд ставить під сумнів відповідність поданої копії документа, який долучений до матеріалів справи, відповідний доказ може не братися судом до уваги.
Натомість, зазначена обставина не може бути безумовною підставою для повернення позовної заяви або залишення її без розгляду.
Так, згідно з п.п.1,3 ч.2 ст.173 КАС України, завданням підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог і складу учасників судового процесу, а також визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів, а тому, у разі необхідності, після відкриття провадження у справі та під час підготовчого судового засідання суд першої інстанції має право на підставі п.п.3,7 ч.2 ст.180 КАС України заслухати уточнення позовних вимог, з`ясувати, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом, чи причини їх неподання, та, відповідно, вирішити питання про витребування додаткових доказів.
Оцінка ж доказів у межах заявлених позовних вимог надається судом при ухваленні рішення по суті спору (ст.244 КАС України).
Тобто, суд першої інстанції у разі необхідності витребування доказів, у тому числі додаткових, має обов`язок це зробити в підготовчому провадженні.
Проаналізувавши підстави для залишення позовної заяви без руху, та як наслідок залишення    її без розгляду, предмет та підстави позову, а також доводи позивача, зазначені в письмових запереченнях, колегія суддів вважає, що такі недоліки можуть бути усунуті в процесі підготовки справи до судового розгляду, оцінені при вирішені справи по суті, проте не впливають на оцінку обставин, які стали підставою для відкриття провадження у справі.
За таких обставин, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції формальним підходом до застосування ст.ст.160,161 КАС України, а в подальшому залишенню позову без розгляду, із урахування приписів ст.ст.180,244 цього Кодексу.  
Судова колегія зазначає про те, що за змістом ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції     про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950р., необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Зокрема, Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з п.1 ст.6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист ( рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, п.п.50-51 та 69, та «Walchli v. France», №35787/03, п.29).
При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між «формалізмом» та «надмірним формалізмом». Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Однак, надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, п.25).
Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).
Проте, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).
Отже, системний аналіз положень Конвенції, практики Європейського суду з прав людини та національного законодавства, а також встановлені вище обставини неможливості залишення без розгляду позовної заяви з підстав не усунення її недоліків через те, що визначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліки не узгоджувалися з приписами ст.ст.160,161,180,244  КАС України, дають підстави для висновку, що безпідставно постановлена ухвала зумовила утворення перешкод у доступі до правосуддя, у зв`язку із чим підлягає скасуванню. 
За правилами ст.320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду 1-ї інстанції є: 
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 
3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 
4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
У відповідності до ч.3 ст.312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Одеського окружного адміністративного суду скасуванню, а справа - направленню до того ж суду для продовження розгляду по суті.
Керуючись ст.ст.169,241,243,308,311,312,320,321,322,325,328 КАС України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області - задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2022 року - скасувати та направити справу №420/24557/21до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено: 21.11.2022р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                                                           Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                                                          І.П. Косцова  

                                                                                                                   В.О. Скрипченко