ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року	Львів	Справа № 462/2523/22 пров. № А/857/11622/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді –                                                             Ніколіна В.В.,
суддів –                                                                                Гінди О.М., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу  Залізничного районного суду міста Львова від 15 липня 2022 року про повернення адміністративного позову (суддя –Бориславський Ю.Л., м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

                                                       ВСТАНОВИВ:

           ОСОБА_1 03.06.2022 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області (далі – УПП у Львівській області), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 16.02.2022 серії ЕАО № 5324620.
Звертаючись із даним позовом до суду, позивач вказав, що не пропустив строк звернення до суду покликаючись на положення частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) та зазначив, що скористався правом на оскарження постанови начальнику УПП у Львівській області, тобто вживав заходів досудового врегулювання спору.
Залізничний районним судом міста Львова 06 червня 2022 року було постановлено ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху та вказано, в який строк та які саме порушення вимог норм КАС України позивачу слід усунути.
До Залізничного районного суду м. Львова 14.07.2022 надійшла заява позивача на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, до якої долучив копію конверта, з якого вбачається, що копія рішення начальника УПП у Львівській області надіслана Бобику В.В. 15.03.2022 року. Крім цього, у поданій заяві позивач вказав, що на його думку він не пропустив строк звернення із даним позовом до суду, так як вважає, що такий строк становить три місяці, що відповідає частині четвертій статті 122 КАС України.
Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 15 липня 2022 року адміністративний позов повернуто позивачу.
Суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали керувався пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України, згідно якого позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Не погодившись з вказаною ухвалою, її оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що норма частини другої статті 286 КАС України, яка передбачає десятиденний строк оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, встановлена лише для випадку безпосереднього оскарження постанови до суду. Вважає, що вказана норма не стосується випадку оскарження такої постанови після її оскарження вищестоящій посадовій особі. На думку позивача, вказану норму слід застосовувати з врахуванням частини четвертої статті 122 КАС України.
Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Враховуючи те, що відповідно до статті 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

          Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до абзацу 1 частини четвертої статті 122 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Згідно частиною другою статті 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Пунктом 3 частини першої статті 288 КУпАП визначено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Як вбачається з матеріалів справи, 16.02.2022 інспектором УПП у Львівській області Рудим А.М. винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії серії ЕАО № 5324620.
Адміністративний позов подано позивачем до суду 03.06.2022, що підтверджується відбитком штемпеля вхідної кореспонденції, тобто з пропуском строку звернення до суду.
Обставиною, на яку позивач посилається, як на підставу для поновлення йому пропущеного строку, є оскарження постанови начальнику УПП у Львівській області, тобто позивач стверджує, що вживав заходів досудового врегулювання спору.
Колегія суддів, в контексті спірних правовідносин, вважає за доцільне зауважити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення десятиденним строком з дня вручення постанови у справі про адміністративне правопорушення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі Перетяка та Шереметьєв проти України від 21.12.2010 року, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі Мельник проти України від 28.03.2006 року, заява № 23436/03).
Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження судового рішення з поважних причин.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що звернення особи до вищестоящого органу зі скаргою на постанову по справі про адміністративне правопорушення не є досудовим вирішенням спору, а є альтернативним способом захисту своїх прав, що підтверджує відсутність підстав для встановлення тримісячного строку для звернення до суду із вказаним позовом.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 757/48987/18-а, від 07 грудня 2020 року у справі № 522/14986/19.
Апелянт невірно тлумачить норми процесуального права, вважаючи що частину другу статті 286 КАС України слід застосовувати з врахуванням частини четвертої статті 122 КАС України. З даного питання Верховним Судом сформована усталена судова практика, яка спростовує доводи скаржника.
Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів вважає зазначені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_1 безпідставними, а висновки суду першої інстанції обґрунтованими, та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, з огляду на що і підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

                                              ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу  Залізничного районного суду міста Львова від 15 липня 2022 року про повернення адміністративного позову у справі №462/2523/22 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	М. А. Пліш