ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2022 року          м.Дніпро         Справа №  904/907/22
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Мороза В.Ф. (доповідач) 
суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Придніпровська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2022 (суддя Татарчук В.О.)  
у справі №904/907/22
за позовом Приватного акціонерного товариства “Камет-Сталь”, м. Кам`янське, Дніпропетровська обл.
до Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Придніпровська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” , м. Дніпро 
про стягнення штрафу за прострочення доставки вантажу
ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство “Камет-Сталь” звернулось з позовом до Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Придніпровська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” про стягнення штрафу за прострочення доставки вантажу в сумі 82467,30грн.
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2022 у справі №904/907/22 позовні вимоги  задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Придніпровська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” на користь Приватного акціонерного товариства “Камет-Сталь” 82 467,30грн. штрафу за прострочення доставки вантажів та 2 481,00грн. витрат по сплаті судового збору.
Не погодившись з вказаним рішенням Акціонерне товариство “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Придніпровська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” звернулося з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2022 у справі №904/907/22 та ухвалите нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Окрім того апелянт просить у разі задоволення позовних вимог  задовольнити клопотання   про зменшення розміру штрафу  та зменшити його до 1 грн. 
В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги клопотання відповідача про зменшення суми штрафних санкцій, внаслідок виняткових обставин, а саме, військовою агресією Російської Федерації, внаслідок чого  АТ «Укрзалізниця» постійно несе матеріальні збитки та знаходиться в незадовільному  майновому стані. Судом першої інстанції в порушення вимог ч. 5 ст. 236 ГПК України було  винесено рішення без повного і всебічного з`ясування  обставин у справі, на які сторони посилалися  як на підставу своїх  вимог і заперечень. Нормами Господарського та Цивільного кодексів України передбачено, що суд має право зменшити розмір  неустойки, якщо він значно перевищує  розмір збитків або якщо  порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам  господарських відносин. АТ «Укрзалізниця» є державною компанією  та як  стратегічне підприємство залізничного транспорту, виконує  евакуаційні рейси, перевезення військових та військових вантажів по всій Україні та несе фінансові витрати, через що позбавлене можливості отримувати прибуток, внаслідок  зменшення оплачуваних пасажирських і вантажних перевезень. Позивач не посилався  на факт завдання йому збитків, тому розмір штрафу значно перевищує збитки. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.07.2022  відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Придніпровська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2022 у справі №904/907/22 у порядку письмового провадження, без повідомлення  (виклику) учасників справи.
Від Приватного акціонерного товариства “Камет-Сталь” надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого заперечує проти доводів викладених в апеляційній скарзі, оскільки вважає, що як позивач так і відповідач знаходяться  у рівних умовах ведення бізнесу під час війни.  При цьому позивач звертає увагу, що порушення строку  доставки продукції відбулося в січні 2022, тобто до початку вторгнення  Росії  на територію України, отже воєнні дії не могли стати на заваді  відповідачу своєчасно доставляти продукцію. В суді першої інстанції відповідач просив суд зменшити розмір штрафу до 50%, проте зменшення заявленого до стягнення штрафу є правом суду, а не обов`язком, за відсутності у законі переліку виняткових обставин, господарський суд оцінює надані сторонами докази у їх сукупності та приймає рішення у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин, за яких можливе зменшення неустойки. 
Відповідачем  подано відповідь на відзив в якому заперечує проти доводів позивача, що  порушення строку доставки відбулося  до початку воєнних дій та не могло стати на заваді  своєчасно доставляти продукцію, оскільки наведене не нівелює право суду за наведених обставин станом на дату розгляду спору зменшити розмір неустойки, оскільки якби порушення  строків  мало б місце після 24.02.2022, то підлягав би доведенню сам факт наявності такого порушення з огляду на очевидність причин затримки. Окрім того позивачем  в матеріали справи не надано доказів виконання ним  стратегічних завдань захисту  людей та зміцнення обороноздатності  країни та відповідачу не відомі загальновідомі обставини, які б свідчили про аналогічний  чи більший негативний вплив військової агресії на діяльність позивача, ніж   на діяльність  відповідача, що зазначено в апеляційній скарзі. 
Відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, повноту їх дослідження місцевим господарським судом, перевіривши правильність висновків суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. 
У січні 2022 року Акціонерним товариством “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Придніпровська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” на підставі залізничних накладних №№ 52509379, 52509395, 35776590, 52781291, 35962026, 35962083, 35962265, 35962315, 52859809, 52976297, 52976305, 36219103, 36219111, 36219160, 36226751 здійснено перевезення вантажу до станції призначення "Кам`янське" Придніпровської залізниці на адресу одержувача ПрАТ "Дніпровський коксохімічний завод", правонаступником у повному обсязі майна, прав та обов`язків якого є Приватне акціонерне товариство "Камет-Сталь". 

Як зазначає позивач, вагони за вищевказаними накладними було доставлені відповідачем з порушенням терміну доставки, визначеного статтею 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, що підтверджується календарними штемпелями у залізничних накладних у графі 56 «Календарний штемпель станції відправлення», у графі 51 «Календарний штемпель прибуття вантажу» та у графі 52 «Календарний штемпель видачі вантажу».
З урахуванням зазначеного та на  підставі статті 116 Статуту залізниць України позивачем було нараховано штраф  у розмірі 82 467,30 грн.
Відповідачем не сплачено штраф у розмірі 82 467,30 грн., що і стало причиною виникнення спору та звернення позивача з вимогами про стягнення вказаної суми з відповідача. 
Відповідно до статті 307 Господарського кодексу України положення якої кореспондуються із положеннями статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі - (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч. 2, 3 ст. 909 Цивільного кодексу України).
Пунктом 8 статті 6 Статуту залізниць України, затвердженого  постановою КМУ від 6 квітня 1998р. № 457 визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
Відповідно до 41 Статуту залізниць України, залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок  зайнятості вантажного фронту  або  з  інших  причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.
Пунктами 2.1, 2.2, 2.4,2.9, 2.10, 2.11 Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 64, встановлено, що обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться  відмітка  в  графі  “Навантаження  призначено на  число місяць”.
Терміни доставки для вагонних відправок застосовуються при перевезенні вантажів, для яких надані окремі вагони та при перевезенні порожніх власних і орендованих вагонів. Терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються: на одну добу: на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу; у разі переадресування вантажів; на 2 доби: у разі перевезення вантажів за участю поромної переправи; у разі перевантаження вантажу у вагони іншої ширини колії.
У разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується на термін: виконання митних та інших адміністративних правил; тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці; необхідний для ветеринарного огляду та напування тварин; вивантаження зайвої  маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапилися з вини відправника; інших затримок, які трапились  з   вини  відправника  чи одержувача.
Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача,  або  якщо вагон  (контейнер) з вантажем подано під вивантаження  засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.
За вимогами п. 8 Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання, в силу статті 525 Цивільного кодексу України, не допускається.
Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
З наданих в матеріали залізничних накладних вбачається прострочення доставки вантажу.
Відповідно до статті 116 Статуту за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:
10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;
20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;
30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.
Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.
Встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш як на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченого статтею 116 Статуту штрафу відсутні.
Дослідивши надані сторонами доказами господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача 82   467,30 грн. штрафу. 
Відповідач заперечує проти прийнятого судом рішення  та зазначає, що господарський суд не прийняв до уваги клопотання відповідача про зменшення  суми штрафних санкцій, згідно якого  останній просив у разі задоволення позовних вимог зменшити  розмір нарахованого штрафу до 50%, оскільки  у зв`язку  з військовою агресією АТ «Укрзалізниця» постійно несе матеріальні збитки та знаходиться в незадовільному  майновому стані. 
Господарський суд, розглянувши вказане клопотання дійшов висновку  про відсутність підстав для його задоволення, та зазначив, що вказані відповідачем обставини не є винятковими. Крім того, розмір штрафу за прострочену доставку вантажів визначено п. 116 Статуту. Зменшення розміру такого штрафу Статутом не передбачено. Штрафна санкція не є договірною, а випливає зі зазначених положень Статуту залізниць України. Таким чином, мова йде не про порушення зобов`язання з боку відповідача, а про порушення ним порядку, встановленого нормативно-правовим актом і сума штрафу не залежить від форми такого порушення та не пов`язана зі збитками позивача, а тому підстави для зменшення розміру штрафу відсутні.
Колегія суддів погоджується з висновками господарського суду, вважає їх правильними та обґрунтованими з огляду на наступне. 
Згідно із статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
У частині 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у виді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.
Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Верховним Судом неодноразово зазначалося, зокрема, в постановах від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 14.08.2018 у справі № 903/827/17, від 30.08.2018 у справі № 925/1587/17, що  зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду. За відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності,   за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на досліджених доказах та на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.
Отже зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.
Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідачем не зазначено причин несвоєчасної доставки вантажу  на адресу позивача, який прибув у січні 2022 року та не доведено поважності причин пропуску такого строку.  
Дослідивши подане відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, яке міститься у відзиві на позовну заяву, а також доводи апеляційної скарги щодо підстав зменшення суми штрафу, врахувавши розмір несвоєчасного виконання відповідачем свого зобов`язання та розмір штрафу, а також факт порушення виконання зобов`язання до введення воєнного стану, колегія вважає обґрунтованим висновок суду про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 82   467,30 грн.
Окрім того колегія зазначає, що  Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладається  на порушника відповідальність, яка, зокрема, передбачена пунктом 116 Статуту. При цьому зазначений штраф, стягується незалежно від наявності збитків та наслідків.
Зважаючи на обставини справи, апеляційний господарський суд вважає, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафу місцевим господарським судом дотримано баланс інтересів сторін та правомірно відмовлено у зменшенні розміру штрафу.
Відповідно до частин третьої-четвертої   статті 13 ГПК України   кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до   статті 73 ГПК України   доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі   статтею 77 вказаного кодексу   обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).
Відповідно до   статті 86 ГПК України   суд оцінює докази   за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.   Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.   Суд надає оцінку як зібраним у справі   доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
У пунктах 1 - 3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.
В силу приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи встановлені обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.
Відповідно до   статті 129 Господарського процесуального кодексу України   судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст.  275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Придніпровська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2022 у справі №904/907/22 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2022 у справі №904/907/22  залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Придніпровська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця”.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                  В.Ф. Мороз

Суддя                                                            Л.А.Коваль

Суддя                                                                                          А.Є.Чередко