ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 686/31021/20
Провадження № 22-ц/4820/118/22
Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.
секретар судового засідання Дубова М.В.
з участю представників сторін
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/31021/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 вересня 2021 року в складі судді Мазурок О.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.
Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд
в с т а н о в и в :
У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти за договором позики від 14 серпня 2017 року в розмірі 25 000 доларів США боргу та 3% річних в розмірі 305,79 доларів США.
На підтримання заявлених позовних вимог, позивач вказував, що 14 серпня 2017 року у місті Хмельницькому було укладено договір позики, який власноручно підписано відповідачем ОСОБА_1 , про що свідчить розписка від 14 серпня 2017 року. Відповідно до вказаної розписки, ОСОБА_1 підтвердив, що ним отримано від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 25000 доларів США в якості позики та зобов`язався повернути отримані грошові кошти, а саме позику в сумі 25000 доларів США в термін до 14 липня 2020 року. Проте, станом на день подання позову до суду свої зобов`язання по поверненню грошових коштів відповідач не виконав, обіцяв повернути кошти найближчим часом та повідомляв про важке фінансове становище.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 вересня 2021 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 25000 доларів США боргу, 3% річних в розмірі 305,79 доларів США,  та 7270 гривень 40 копійок сплаченого судового збору.
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Зокрема, судом не враховано той факт, що відповідач не був знайомий з позивачем і ніколи з ним не бачився, а тому ніяких коштів у ОСОБА_2 він не позичав, про існування зобов`язання по поверненню коштів позивачу дізнався лише зі змісту поданої позовної заяви. Крім того, посилається апелянт, що в період з 01 серпня 2017 року по 25 серпня 2017 року він перебував на лікуванні у Хмельницькій обласній психіатричній лікарні № 1, що підтверджується відповідною довідкою з цього медичного закладу № 4652 від 09 листопада 2021 року, тому він фізично не міг підписати розписку 14 серпня 2017 року, а одразу дізнавшись про існування боргового зобов`язання, звернувся до ГУНП в Хмельницькій області. Апелянт звертає увагу, що весь текст розписки надрукований на комп`ютері, від руки написаний лише підпис, який нібито йому належить. Під час розгляду справи, судом не досліджено, обставини знайомства позивача, який мешкає у селі Вали Вижницького району Чернівецької області з відповідачем, який мешкає у місті Хмельницькому, мета отримання коштів та обставини їх передачі, враховуючи що позичальник в період підписання договору позики перебував на лікуванні у психіатричній лікарні. 
З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просив, скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 вересня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, вважає, що вона не підлягає задоволенню, оскільки рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Доводи апелянта, що він не підписував розписку про отримання коштів нічим не були підтверджені. Крім того, в ході розгляду справи відповідач посилаючись на підроблення його підпису просив призначити судову почеркознавчу експертизу, яка і була призначена ухвалою суду. На виконання вимог ухвали суду від 19 березня 2021 року, представником позивача було надано оригінал розписки від 14 серпня 2017 року, необхідний для проведення експертизи, проте експертиза не була проведена оскільки саме ОСОБА_1 не було виконано вимоги експерта в частині надання зразків підпису. Також апелянт вважає, що довідка про перебування ОСОБА_1 на лікуванні у Хмельницькій обласній психіатричній лікарні № 1 в період підписання ним розписки, ніяким чином не свідчить що відповідач не міг укласти договір позики та не отримував кошти, оскільки надана апелянтом довідка не містить даних, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості вільно пересуватися, так як перебував на стаціонарному лікуванні, чи у відкритому або закритому відділенні лікарні. Жодних беззаперечних доказів того, що ОСОБА_1 на момент підписання був недієздатним чи визнаний обмежено дієздатним, в ході розгляду справи не надано. Крім того, подана довідка не є належним доказом, оскільки не була предметом розгляду в суді першої інстанції, а при подачі її до суду апеляційної інстанції апелянт не посилається на неможливість подання такого доказу раніше. Тому, позивач вважає, що апелянт свідомо ухиляється від виконання обов`язку по поверненню коштів. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Так судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики в формі розписки, яка була підписана позичальником 14 серпня 2017 року.
Відповідно з умовами вказаного договору (розписки),   ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 суму грошових коштів у розмірі  25000 доларів США на термін  14.07.2020 року, та зобов`язувався повернути  в повному обсязі.
Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується розпискою ОСОБА_1 від 14.07.2017 року.
Свої зобов`язання відповідач не виконав, кошти не повернув. 
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передання грошової суми позичальнику.
Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постановах від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.
Також відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. 
Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З урахуванням наведених норм права правильним є висновок суду про укладення між сторонами договору позики у письмовій формі, даний договір позики є не лише підтвердженням факту укладення договору, а й доказом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику в розмірі 25000 доларів США, яка, в обумовлений сторонами строк до 14.07.2017 року, не була повернута позичальником позикодавцю.
Доводи апеляційної скарги, що судом не враховано той факт, що відповідач не був знайомий з позивачем і ніколи з ним не бачився, ніяких коштів у ОСОБА_2 він не позичав, розписку не підписував слід відхилити.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У судовому засіданні апеляційного суду за клопотанням представника апелянта ОСОБА_1 було призначено судову почеркознавчу експертизу для встановлення достовірності підпису ОСОБА_1 на вищевказаній розписці.
За висновком судової почеркознавчої експертизи № 334/335/22-26 від 22.09. 2022 року підпис від імені ОСОБА_1 на розписці від 14 серпня 2017 року виконано самим ОСОБА_1 .
Отже, висновком експерта достовірно встановлено справжність підпису апелянта на розписці від 14 серпня 2017 року про отримання ним коштів від ОСОБА_2 .
З врахуванням викладеного слід дійти висновку, що вказана розписка є письмовою формою договору позики, укладеного між сторонами та відповідно є доказом не лише факту укладення договору, а й передання грошової суми позичальнику.
Твердження представника апелянта, що вказаний висновок експерта є неналежним доказом, так як експерту не було надано доказів про хворобливий стан відповідача (хвороба Паркінсона) суд не приймає до уваги.
Дана експертиза була проведена саме за клопотанням представника апелянта, яка в своєму клопотання про проведення експертизи про вказану обставину взагалі не зазначала, сформувала питання експерту без врахування цієї обставини, при цьому експерту було надано експериментальні та вільні зразки підпису відповідача в достатній кількості для проведення експертизи та перевірки справжності підпису на розписці.
Крім того представник апелянта жодних клопотань про проведення повторної чи додаткової експертизи суду не заявляла.
Також не приймає до уваги суд і посилання апелянта, що він не міг укласти договір позики 14 серпня 2017 року, оскільки з 01 серпня 2017 року по 25 серпня 2017 року він перебував на лікуванні у Хмельницькій обласній психіатричній лікарні № 1, так як договір позики є укладеним з моменту передання коштів і може не співпадати з датою складання розписки, яка лише посвідчує цей факт. Тобто, складання розписки може бути оформлено пізніше передання коштів, а не до цього факту чи в день її складання. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2022 року в справі № 686/31359/20.
Крім цього, відповідачем не подано позов про визнання даного договору позики недійсним з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України, чи оспорення цього договору на підставі норм ст. 1051 ЦК України, (вчинення правочину особою у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором).
Пояснення представника відповідача в апеляційному суді, що в розписці цифрами вказано суму позики в розмірі 25000 доларів США, а прописом дванадцять п`ять тисяч, в зв`язку з чим неможливо зробити висновок, яку суму коштів було позичено не є достатніми для скасування рішення суду та відмови в позові.
В розписці чітко цифрами зазначено, що в борг отримано кошти в сумі 25000 доларів США. 
В суді першої інстанції та в апеляційній скарзі відповідач взагалі заперечував факт отримання будь-яких коштів та на вказану обставину увагу суду та сторін не звертав.
Крім того такого числа дванадцять п`ять тисяч взагалі не існує, отже слід дійти висновку, що в даному випадку має місце описка. При цьому при укладенні договору позичальник жодних заперечень з даного приводу не вказав щодо суми боргу в розмірі саме 25000 доларів США, що видно з тексту розписки. 
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повне судове рішення складено 09 грудня 2022 року.

Судді                                         А.М. Костенко

                Р.С. Гринчук

                Л.М. Грох