24.10.22
22-ц/812/795/22

Єдиний номер справи 479/623/21 
Провадження 22-ц812/795/22          Головуючий по першої інстанції Репушевська О.В. Провадження 22-ц812/824/22 Доповідач суду апеляційної інстанції - Бондаренко Т.З.

П О С Т А Н О В А 
І м е н е м У к р а ї н и

20 жовтня 2022р.                                                  м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді: Бондаренко Т.З.,
суддів: Данилової О.О., Царюк Л.М.,
із секретарем судового засідання - Ковальським Є.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №479/623/21 за апеляційними скаргами 
ОСОБА_1 та
Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких»

на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 27 липня 2022р.
позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Корнацьких", ОСОБА_2 про визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації договору оренди, 

в с т а н о в и л а:
       
       У липні 2021р. ОСОБА_1 пред`явив позов до ТОВ "Агрофірма Корнацьких", ОСОБА_2 про:
       - визнання недійсним договору оренди землі №10/К від 01 січня 2005р. укладеного між ОСОБА_1 , від імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_2 , з ТОВ «Агрофірма Корнацьких»;
- скасування державної реєстрації договору оренди землі №10/К від 01 січня 2005р., зареєстрованого державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг міста Южноукраїнська Миколаївської області Бернацькою В.О., індексний номер 531824621 від 17 липня 2020р.
Позивач зазначав, що відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії МК №088051 від 30 вересня 2003р., виданого Кривоозерською районною державною адміністрацією Миколаївської області є власником земельної ділянки площею 5,25 га, яка розташована в межах території Багачівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського  виробництва.
У 2021р. дізнався, що належна йому земельна ділянка перебуває у користуванні відповідача на підставі договору оренди від 01 січня 2005р., укладеного від його імені ОСОБА_2 із ТОВ «Агрофірма Корнацьких» строком на 50 років.
Посилаючись на те, що він ніколи не мав наміру укладати договір оренди з відповідачем, а повноважень на укладання договору від його імені ОСОБА_2 не мав, так як строк виданої довіреності у 2003р. закінчився, позивач просив про задоволення його вимог. 
Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 27 липня 2022р. позов задоволено частково. Постановлено: скасувати державну реєстрацію Договору оренди землі №10/К, укладеного 01 січня 2005 року між ОСОБА_1 в особі  ОСОБА_2 , діючого в його інтересах на підставі нотаріально посвідченої довіреності, та орендарем ТОВ "Агрофірма  Корнацьких", зареєстрованого державним  реєстратором Центру надання адміністративних послуг м. Южноукраїнська Бернацькою В.О., номер запису  про інше речове право: 37369782 , а також стягнуто з ТОВ  "Агрофірма  Корнацьких",  ОСОБА_2 в рівних частках на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908.00 грн..У задоволені решти вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на незаконність рішення суду в частині відхилених вимог та судових витрат, просив його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення вимог про визнання недійсним договору оренди та стягнення сплаченого судового збору.
ТОВ «Агрофірма Корнацьких», в поданій апеляційній скарзі, просить рішення суду скасувати в частині задоволених вимог з ухваленням нового рішення про їх відхилення, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.
Правом відзиву на апеляційну скаргу іншої сторони позивач та відповідач не скористались.
В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та представник ТОВ «Агрофірма Корнацьких» не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлені належно. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у його відсутності.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог  апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ТОВ "Агрофірма Корнацьких" підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до правил статті 67 ЦК УРСР 1963 року строк дії довіреності, яку видав власник землі  ОСОБА_1  повіреному ОСОБА_2  10 жовтня 2003 року, обмежувався одним роком. Тому, укладаючи договір оренди землі з ТОВ "Агрофірма Корнацьких" 1 січня 2005 року, повірений ОСОБА_2 не мав відповідних повноважень. Відсутність належного представництва та недосягнення згоди між дійсними учасниками правовідносин з оренди (власником та орендарем) свідчать про те, що договір оренди у належний спосіб укладено не було. Оскільки встановлено, що договір оренди землі від 1 січня 2005 року є неукладеним, то підстави для визнання його недійсним відсутні, але державна реєстрація (запис) договору оренди землі за встановлених обставин підлягає скасуванню. 
Проте з такими висновками суду погодитись не можна.
Так, відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. 
Згідно з частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;  особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; а правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення мети. 
Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею ділянки площею 5.2497 га, кадастровий номер 4823980400:02:000:0080, що розташована в межах території Багачівської сільської ради Первомайського (Кривоозерського) району Миколаївської області, (а.с.55-57). 
1 січня 2005 року від імені ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв ОСОБА_2 , з ТОВ "Агрофірма Корнацьких" укладено договір оренди землі № 10/К зі строком дії - 50 років, який зареєстрований у Кривоозерському райвідділі МРФ, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 28 серпня 2006 року № 040601700039 (а.с.87-89).
У договорі зазначено, що ОСОБА_2 діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, серія ВАР № 521126 від 10 жовтня 2003 року, реєстраційний № 8312 від 10 жовтня 2003 року. 
Відомостей про строк дії довіреності витяг не містить.
Судом першої інстанції вживались заходи щодо виявлення та витребування оригіналу/копії довіреності від 10 жовтня 2003 року (а.с.169-171).
Проте за повідомленням приватного нотаріусу відповідні документи у зв`язку з закінченням строку зберігання знищені (а.с.177).
Учасники справи довіреність суду також не надали.
Оскільки надані суду докази не містять інформації щодо строку дії довіреності від 10 жовтня 2003 року і встановити ці обставини на час розгляду справи неможливо, суд вмотивовано виходив з того, що довіреність на ім`я ОСОБА_2 видана власником ОСОБА_1 без зазначення строку її дії.
Ці обставини апелянти не заперечують.
Враховуючи, що договір доручення укладено і довіреність на ім`я ОСОБА_2 видана 10 жовтня 2003 року, а договір оренди на підставі довіреності укладено 1 січня 2005 року, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню як норми ЦК УРСР 1963 року, так і норми ЦК України 2003 року.
Так, відповідно до статті 62 ЦК УРСР 1963 року угода, укладена однією особою (представником) від імені другої особи (яку представляють) в силу повноваження, що ґрунтується, зокрема, на довіреності, безпосередньо створює, змінює і припиняє цивільні права і обов`язки особи, яку представляють.
Угода, укладена від імені другої особи особою, не уповноваженою на укладення угоди або з перевищенням повноважень, створює, змінює і припиняє цивільні права і обов`язки для особи, яку представляють, лише в разі подальшого схвалення угоди цією особою. Наступне схвалення угоди особою, яку представляють, робить угоду дійсною з моменту її укладення (стаття 63 ЦК УРСР). 
Згідно зі статтею 64 ЦК УРСР 1963 року довіреністю визнається письмове уповноваження, яке видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.
За правилами статті 67 ЦК УРСР 1963 року строк дії довіреності не може перевищувати трьох років. Якщо строк у довіреності не зазначений, вона зберігає силу протягом одного року з дня її вчинення. 
Видача довіреності однією особою та ім`я іншої свідчить про виникнення між сторонами відносин за договором доручення, змістом якого є зобов`язання однієї сторони (повірений) виконати від імені й за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії (стаття 386 ЦК УРСР 1963 року). 
Відповідно до статті 391 ЦК УРСР 1963 року довіритель зобов`язаний без зволікання прийняти все виконане повіреним відповідно до договору.
Договір  доручення  припиняється,  крім  загальних    підстав припинення договорів, також внаслідок: 1) скасування його довірителем;    2) відмови повіреного; 3) смерті довірителя або повіреного, визнання будь-кого з них недієздатним, обмежено дієздатним або безвісно відсутнім;  4) припинення юридичної особи, що бере участь у договорі.
1 січня 2004 року набув чинності ЦК України, внаслідок чого норми ЦК УРСР 1963 року втратили чинність. 
Відповідно до пункту 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.  Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Судом установлено, що станом на 1 січня 2004 року правовідносини за договором доручення, який було укладено між власником ОСОБА_3 та повіреним ОСОБА_2   не припинились (стаття 391 ЦК УРСР), строк дії довіреності - один рік, який почав перебіг з 10 жовтня 2003 року, не закінчився (стаття 67 ЦК УРСР) на час прийняття нового кодексу, а тому з 1 січня 2004 року ці правовідносини регулюються нормами ЦК України 2003 року (далі - ЦК України). 
Відповідно до статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.
У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.
Договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя (стаття 1001 ЦК України).
Згідно зі статтею 1007 ЦК України довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Довіритель зобов`язаний негайно прийняти від повіреного все одержане ним у зв`язку з виконанням доручення.
Згідно з статтею 1008 ЦК України договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі: 1) відмови довірителя або повіреного від договору;  2) визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім;  3) смерті довірителя або повіреного.
За правилами статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.
Правовим наслідком вчинення правочину представником є створення, зміна, припинення цивільних прав та обов`язків особи, яку він представляє (стаття 239 ЦК України).
Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (стаття 241 ЦК України).
Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (стаття 244 ЦК України).
Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (стаття 245 ЦК України).
Відповідно до статті 247 ЦК України строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії.
Згідно з статтею 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі:  1) закінчення строку довіреності; 2) скасування довіреності особою, яка її видала; 3) відмови представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю;  4) припинення юридичної особи, яка видала довіреність;  5) припинення юридичної особи, якій видана довіреність;  6) смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.
Порядок скасування довіреності передбачений статтю 249 ЦК України
Отже, встановлені обставини свідчать про те, що договір доручення, укладений між власником ОСОБА_1 та повіреним ОСОБА_2 , на підставі якого 10 жовтня 2003 року власник видав довіреність, продовжив дію з 1 січня 2003 року. 
Дій, які би свідчили про припинення представництва за довіреністю від 10 жовтня 2003 року, довіритель ОСОБА_1 не вчиняв як до 1 січня 2004 року, так і після. 
Тому станом на 1 січня 2005 року повірений ОСОБА_2 не втратив повноважень представника власника, в тому числі і щодо передачі в оренду належної останньому земельної ділянки. 
Договір оренди землі від 1 січня 2005 року є укладеним повноважними особами та створює цивільні права та обов`язки за змістом правочину для власника ОСОБА_1 , як орендодавця.
Волевиявлення власника ОСОБА_1 на вчинення правочину (договору оренди від 1 січня 2005 року) втілено діями повіреного ОСОБА_2 , який уклав угоду на підставі дійсної довіреності та в межах наданих йому повноважень.
Отже, апеляційний суд не вбачає підстав як для визнання договору оренди землі від 1 січня 2005 року неукладеним, так і підстав для визнання його недійсним відповідно до статей 203, 215 ЦК України.
При цьому апеляційний суд не дає оцінку правильності обраного позивачем способу захисту (визнання угоди недійсною або визнання її неукладеною), оскільки підстави позовних вимог (припинення представництва) вважає недоведеними.
Оскільки апеляційним судом не встановлено факту укладення угоди неповноважною особою, то дослідження обставин, передбачених статтею 241 ЦК України (наслідки наступного схвалення угоди, укладеної представником з перевищенням повноважень), на які посилається апелянт ТОВ "Агрофірма Корнацьких", не мають правового значення.
Правила позовної давності також застосовуються за умови встановлення порушень прав позивача.
Позовна вимога про скасування державної реєстрації договору оренди є похідною від вимоги про визнання договору недійсним, а тому відмова у задоволенні первісної вимоги (про визнання договору недійсним) унеможливлює і задоволення похідної вимоги (скасування державної реєстрації договору). 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо наявності підстав для визнання договору оренди недійсним не можуть вважатись переконливими, оскільки ґрунтуються на застосуванні до строку дії довіреності від 10 жовтня 2003 року тільки положень статті 67 ЦК УРСР 1963 року без врахування положень пункту 4 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України про застосування норм цього кодексу до тих правовідносин, які продовжують існувати після набрання ним чинності.
Правові позиції, що викладені у постановах Верховного Суду ( від 22 липня 2020 року №153/1303/17, від 6 травня 2019 року у справі №484/3465/17) стосуються таких фактичних обставин, встановлених судом, як закінчення строку дії довіреності. У справі, яка розглядається, апеляційний суд дійшов висновку про продовження дії довіреності станом на 1 січня 2005 року. 
Отже, фактичні обставини у справах, які розглядались Верховним Судом, та справі, яка переглядається в апеляційному порядку, не є ревалентними.
Доводів, які би спростовували доводи представника відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин як положень статті 67 ЦК УРСР, так і положень статті 247 ЦК України, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.
Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на положення пункту 4 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, невірно застосував норми матеріального права та невірно визначив підстави для відмови у задоволенні вимог про визнання угоди недійсною, судове рішення підлягає скасуванню в повному обсязі з ухваленням по справі нового рішення.
Враховуючи положення статті 141 ЦПК щодо умов та порядку розподілу судових витрат та відмови в задоволені позову ОСОБА_1 , необхідно стягнути з останнього на користь ТОВ «Агрофірма Корнацьких» 1362 (одну тисячу триста шістдесят дві ) грн. судового збору.
Керуючись статтями 367, 376, 382 ЦПК, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» задовольнити.
Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 27липня 2022 року - скасувати.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Корнацьких", ОСОБА_2 про визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації договору оренди - відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 , місце реєстрації - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких», юридична адреса- вул. Молодіжна, 24, с. Чаусове Друге, Первомайського району Миколаївської області, ЄДРПОУ 31929340 -1362 грн. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2022 року

Головуючий Т. З. Бондаренко

Судді О.О.Данилова

Л.М. Царюк